ПОСТАНОВА
Іменем України

16 квітня 2020 року 
Київ
справа №229/1652/17
адміністративне провадження №К/9901/38610/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області
про скасування рішення про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання вчинити дії
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 вересня 2017 року (постановлену у складі колегії: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.),
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Управління), в якому просив суд:
скасувати рішення Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №36 від 29 березня 2017 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у призначенні йому пенсії за вислугу;
зобов`язати Ясинуватське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити позивачу пенсію за вислугу років з дня звернення, а саме з 30 грудня 2016 року.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 17 липня 2017 року позов задоволено частково: визнано протиправним рішення Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №36 від 29 березня 2017 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні йому пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та зобов`язано Ясинуватське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 грудня 2016 року про призначення пенсії за віком відповідно до пункту „а" статті 55 Закону України „Про пенсійне забезпечення" з урахуванням пільгового стажу роботи за період з 20 січня 1994 року по 30 травня 1994 року та з 15 березня 2004 року по 1 березня 2016 року; в решті позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме для скасування спірного рішення відповідача та зобов`язання останнього повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". 
Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 вересня 2017 року апеляційну скаргу Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задоволено. Постанову Дружківського міського суду Донецької області від 17 липня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.
Постановляючи зазначене рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що наявний в позивача стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, менший, ніж визначено пунктом «а» статті 55 Закону №1788-ХІІ (12 років 6 місяців), що обумовлює правомірність висновків відповідача про відсутність підстав для призначення такої пенсії.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судом апеляційної інстанції невірно застосовано пункт «б» статті 13 та пункт «а» статті 55 «Про пенсійне забезпечення». На думку позивача, зазначені статті є взаємозв`язаними і не можуть застосовуватися окремо. Крім того, позивач вважає помилковим застосування судом апеляційної інстанції до спірних відносин Списку професій й посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» від 12 жовтня 1992 року №583.
Позивач вважає, що судом першої інстанції, на відміну від суду апеляційної інстанції, вірно застосовано норми матеріального та процесуального права та прийнято законне рішення про задоволення позовних вимог.
Позиція інших учасників справи
27 листопада 2017 року до суду надійшли заперечення відповідача на касаційну скаргу позивача, в яких зазначається, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі №229/1652/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.
У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня  2017  року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.
Суддя-доповідач ухвалою від 15 квітня 2020 року прийняв до провадження адміністративну справу №229/1652/17 та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 16 квітня 2020 року.
При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 працював з 1 жовтня 1993 року по 19 січня 1994 року провідником пасажирських вагонів; з 20 січня 1994 року по 30 травня 1994 року складачем поїздів 4 розряду; з 31 травня 1994 року по 14 березня 2004 року позивач працював провідником пасажирських вагонів; з 15 березня 2004 року по 1 березня 2016 року складачем поїздів 5 розряду цеха руху підприємства "Донецька залізниця" Вагонне депо Донецьк.
Трудовий стаж позивача підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 .
Згідно рішення №36 від 29 березня 2017 року Управління у призначенні позивачу пільгової пенсії відмовлено за відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого чинним законодавством
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанції доводів учасників справи
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 вересня 2017 року відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Норми матеріального права в цій справі суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Відповідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).
З матеріалів справи вбачається, що задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір щодо відмови відповідача у призначенні пільгової пенсії відповідно до пункту „б" статті 13 Закону №1788-XII з підстав не подання всіх належних документів, які підтверджують наявність пільгового стажу, для призначення пенсії.
Відповідно пункту „б" статті 13 Закону №1788-XII діючого на час звернення до відповідача, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач працював на роботах, передбачених Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» (далі - Постанова № 583).
В той же час, пунктом „б" статті 13 Закону № 1788-XII передбачено право на пенсію за віком, працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України (далі - Список № 2). Зазначений Список затверджувався кількома постановами Кабінету Міністрів України, але не Постановою №583.
Позивач в касаційні скарзі посилається на те, що судом апеляційної інстанції помилково застосовано Список, затверджений Постановою №583, однак не зазначив, який саме Список виробництв, робіт, професій, посад і показників та в якій редакції мав бути застосованим судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин, а тому такі доводи касаційної скарги суд вважає безпідставними.
Так, судом апеляційної інстанції було вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років (а.с. 45), а не за віком.
Тому, колегія суддів Верховного Суду погоджується із судом апеляційної інстанції, який скасовуючи рішення суду першої інстанції дійшов висновку, що цим судом невірно визначено суть спору.
Питання призначення пенсії за вислугу років врегульовано приписами статті 55 Закону №1788-ХІІ і на ці правовідносини не поширюються вимоги статті 13 цього ж Закону, якою врегульовано питання призначення пенсії за віком.
Пунктом "а" статті 55 Закону №1788-XII передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають: робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:
для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;
для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами справи відсутній спір про розмір загального трудового (страхового) стажу позивача, який становить не менше 30 років, що не заперечується відповідачем.
Однак, відповідач заперечує наявність у ОСОБА_1 пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років - 12 років 6 місяців на зазначеній пунктом "а" статті 55 Закону № 1788-XII роботі.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що другою підставою для твердження про відсутність необхідного пільгового стажу роботи в рішенні відповідача про відмову в призначенні пенсії зазначено відсутність в списку, затвердженому постановою №583 посади помічника складача поїздів (періоди роботи на станції Очеретине Донецької залізниці з 1 червня 1992 року по 1 вересня 1993 року).
Також судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у вказаний період ОСОБА_1 працював провідником пасажирських вагонів, складачем поїздів, помічником складача поїздів.
В той же час, в Списку, затвердженому Постановою № 583, відсутні такі професії як провідник пасажирських вагонів, помічник складача поїздів, а наявна лише така професія, яка дає право користуватись правом на пільгову пенсію за вислугу років, як складач поїздів.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Період роботи ОСОБА_1 складачем поїздів складає 12 років 3 місяці 26 днів, що зазначено і в довідці Вагонного депо Донецьк ДП «Донецька залізниця» вих. № 1635 від 23 листопада 2016 року.
Таким чином, наявний в позивача стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, менший, ніж визначено пунктом «а» статті 55 Закону №1788-ХІІ (12 років 6 місяців), що обумовлює правомірність висновків відповідача про відсутність підстав для призначення такої пенсії.
З приводу доводів касаційної скарги про взаємопов`язаність положень пунктів «б» статті 13 та «а» статті 55 Закону №1788-ХІІ, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що правове регулювання підстав для призначення пенсії за віком та пенсії за вислугу років (різних видів пенсій) є різним.
Дійсно, в пункті «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ передбачено, що працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Проте, таке зменшення пенсійного віку можливо лише щодо призначення пенсії за віком.
Позивач не має стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ (за Списком №2), а стаття 55 Закону №1788-ХІІ взагалі не містить можливості зменшення пенсійного віку у випадку відсутності визначеного в пункті «а» цієї статті пільгового стажу роботи в 12 років 6 місяців.
Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із судом апеляційної інстанції про те, що, оскільки позивач не набув пільгового стажу для призначення пенсії за вислугу років, відмова відповідача у призначенні ОСОБА_1 цього виду пенсії є правомірною, а відтак, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.
Розглядаючи цю справу в касаційному порядку, суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
У відповідності до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскарженому судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення апеляційного суду, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 5 вересня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                          І.В. Желєзний
                                                                                          Н.В. Коваленко