ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/9113/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року (головуючого судді Сліпець Н.Є.)
у справі № 160/9113/19
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області
про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправною відмови Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області та Саксаганського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у вклеюванні фотокартки у зв`язку із досягненням 45-річного віку в паспорт громадянина України у формі книжечки, тобто зразка 1994 року;
- зобов`язати Саксаганський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області вклеїти фотокартку у зв`язку з досягненням 45-річного віку у паспорт громадянина України у формі книжечки без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру України, без надання згоди на обробку персональних даних.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що працівники міграційної служби Саксаганського району м. Кривого Рогу протиправно відмовили позивачу вклеїти нову фотокартку до паспорта громадянина України на підставі того, що сплинув місячний термін, крім того, запропонували отримати біометричний паспорт у вигляді пластикової картки ІД -1. Позивач зазначає, що через релігійні переконання відмовляється отримати паспорт нового зразка, про що повідомляв працівників міграційної служби. Однак, не зважаючи на це, відповідач все одно наполягає на необхідності отримання паспорта нового зразка, чим порушує основоположні конституційні права позивача. При цьому, позивач не заперечує, що пропустив встановлений строк для звернення з приводу вклеювання фотокартки у зв`язку із досягненням 45-річного віку, проте вважає, що вказані обставини не повинні слугувати перешкодою для вчинення таких дій. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. Суд виходив із правомірної відмови відповідача у вклеюванні фотокартки у зв`язку із досягненням 45-річного віку у паспорт громадянина України у формі книжечки з огляду на те, що позивачем не дотримано порядок звернення до міграційної служби із означених питань, зокрема, судом встановлено, що з письмовою заявою до районного відділу позивач не зверталась, що не заперечувалось останньою у письмових поясненнях. На час звернення до відповідача за вклеюванням фотокартки по досягненню 45 - річного віку позивач не надала належного пакету документів згідно вимог чинного законодавства, норми якого наведені вище.
При цьому, суд роз`яснив позивачеві на можливості повторного звернення до відповідача у разі дотримання законодавчо визначеного порядку. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги фактично обґрунтовані підставами позову.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якій посилаючись на вірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права зазначив, що обмін паспорта громадянина України здійснюється у разі якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток. Враховуючи, що звернення позивача про вклеювання до паспорта зразка 1994 року нової фотокартки після досягнення 45-річного відбулось поза встановленим строком, вимога працівника міграційної служби щодо необхідності обміну позивачем паспорта громадянина України відповідала приписам законодавства України. Відповідач також наголошує, що подана позивачем заява не відповідала встановленим нормам та не містила визначеного чинним законодавством обов`язкового пакету документів.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню внаслідок такого.
Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи,  позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), після досягнення 45-річного віку, 10.07.2019 звернулася до Саксаганського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в усному порядку із вимогою про вклеювання фотокартки у зв`язку із досягненням 45-річного віку в паспорт громадянина України у формі книжечки, тобто зразка 1994 року.
Отримавши усну відмову у вчиненні такої адміністративної послуги, позивач звернулася до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області із скаргою на дії посадових осіб Саксаганського районного відділу у м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області.
На вказану скаргу територіальним органом ДМС, а саме: ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надано письмову відповідь від 08.08.2019 №2385/6/1201-19 в якій, з посиланням на  постанову Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302   повідомило, що особа, яка досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток зобов`язана здійснити обмін паспорта у формі картки. Вказуючи на те, що позивач пропустив встановлений строк для вчинення необхідних дій, відповідач вказав про необхідність здійснення обміну громадянина України зразка 1994 року на паспорт громадянина України зразка 2015 року, як передбачено Порядком.
Незгода з такою відмовою відповідача обумовила позивача на звернення до суду із цим адміністративним позовом.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд зазначає про таке.
Статтею 5 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III встановлено, що документом, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України.
Відповідно до вказаної норми постановою Верховної Ради  України від 26 червня 1992 року № 2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України.
За приписами п.п.2, 3 вказаного Положення № 2503-ХІІ паспорт громадянина України  видається кожному   громадянинові  України  центральним  органом  виконавчої влади,  що  реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.5  Положення № 2503-ХІІ паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм,  що складається з обкладинки та 16 сторінок.
Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.
За приписами п.8 цього Положення № 2503-ХІІ термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.
До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки,  що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не  вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.
Відповідно до абз.2 п.12 Положення № 2503-ХІІ вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25- і  45-річного віку провадиться у п`ятиденний термін.
Для вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку подаються паспорт і дві фотокартки зазначеного розміру (п.15 Положення № 2503-ХІІ).
Одночасно за правилами п.16 Положення № 2503-ХІІ обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування.
Наведені правові норми є чинними, отже підлягають застосуванню.
20 листопада 2012 року прийнятий Закон України № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», який визначає правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Відповідно до ч.1  ст.13  Закону № 5492-VI  документи, оформлення яких передбачається цим  Законом  із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України.  
Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (ч.1 ст.21 Закону № 5492-VI).
Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій (ч.4 ст.21 Закону № 5492-VI).
Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.21 Закону № 5492-VI) .
Пунктом п.3 постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» в редакції на час виникнення спірних правовідносин, установлено, що:
прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016р. припиняється;
паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано.
Вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюються відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.
Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.
За правилами п.2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Пунктом 131 наведеного вище Порядку №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься інформація, а саме: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи., що за своєю суттю є персональними даними.
Як зазначено у п.6 цього Порядку № 302, обмін паспорта здійснюється у разі:
1) зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації);
2) отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (РНОКПП) або повідомлення про відмову від прийняття зазначеного номера (за бажанням);
3) виявлення помилки в інформації, внесеній до паспорта;
4) закінчення строку дії паспорта;
5) непридатності паспорта для подальшого використання;
6) якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток;
7) наявності в особи паспорта зразка 1994 року (за бажанням).
Відповідно до п.2 розділу V Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», затвердженого 06.06.2019 наказом Міністерства внутрішніх справ України №456, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.06.2019 за №620/33591, для вклеювання фотокартки при досягненні віку 25 або 45 років особи, на ім`я якої оформлений паспорт, протягом 30 календарних днів заявник подає працівнику територіального підрозділу заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку.  
Для вклеювання фотокартки при досягненні відповідного віку особа після спливу тридцятиденного строку заявник подає працівнику територіального підрозділу за місцем проживання заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку, та відповідне рішення суду.
Рішення про вклеювання фотокартки до паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами проведених перевірок (п.5 розділу V Тимчасового порядку).
Відтак, на момент вирішення спору судом норми чинного законодавства передбачають  вклеювання до паспорту громадянина України зразка 1994 року нової фотокартки у зв`язку з досягненням, у тому числі: 45 років.
Відповідно до ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Особа може реалізовувати своє право на свободу совісті в межах, передбачених ст.35 Конституції України, Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації» та інших нормативно-правових актів України.
У ст.8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій 06.07.2010 Законом України №2438-VI, зазначено: будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; b) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у статтях 5 і 6 цієї Конвенції.
Як зазначено у ч.1 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних», мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.
Первинними джерелами відомостей про фізичну особу є: видані на її ім`я документи; підписані нею документи; відомості, які особа надає про себе (ч.4 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних»).
Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством (ч.5 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних»).
Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.6 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних»).
Згідно п.5 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист персональних даних» підставами для обробки персональних даних є: необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом.
Так, абз.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» зазначена мета обробки персональних даних у Єдиному державному демографічному реєстрі: ідентифікація особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів.
Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.
Водночас, нормами права не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює порушення конституційних прав такої особи.
У правових висновках Великої Палати Верховного Суду, зокрема у постанові від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17 (які згідно із ч.3  ст.291 КАС України  мають бути враховані судами), звернуто увагу на те, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість  закону  та порушення конституційних прав такої особи.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів та нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.
Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що норми  Закону №5492-VІ, на відміну від норм Положення №2503-ХІІ, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій. Останнє    є безумовним порушенням вимог  статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом"), не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції.
Поряд з цим, у зазначеній постанові Велика Палата Верховного суду звернула увагу на те, що перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене  законом  таке обмеження, чи відповідає обмеження "нагальній суспільній потребі", тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті. Установленість обмежень  законом  передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого  закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований. Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.
Разом з тим, відповідно до ст.14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду взяла до уваги, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі "Х`ю Джордан проти Великої Британії" сформулював таку позицію: "Якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу".
Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID -картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду також зробила висновок, що законодавець, приймаючи Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14.07.2016 №1474-VІІІ, яким внесено зміни до Закону №5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституції України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України.
Наразі діє два нормативно-правових акти: постанова Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 №2503-ХІІ  та  постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 №302, відповідно до яких особи, що раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, а при досягненні відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов`язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років, до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному  законі  не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві.
Апеляційний суд погоджується з позицією позивача,  що для захисту прав і свобод громадян працівники ДМС України мають застосовувати Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992, затвердженого постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ, адже відповідно до ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
І саме Положення про паспорт громадянина України», затверджене 26.06.1992 Постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ, у спірному випадку є нормативним актом, який найбільш повно сприяє реалізації прав громадянина.
В спірному випадку позивач, звертаючись з вимогою про вклеювання фотокартки у паспорт    громадянина України зразка 1994 року відповідно до  постанови Верховної Ради України    від    26 червня 1992 р. №2503-XII, фактично відмовилася від отримання паспорту з безконтактним електронним носієм, оскільки такий носій містить персональні дані, від обробки яких вона відмовляється. 
Незважаючи на те, що  таке звернення мало місце після закінчення місячного строку з моменту досягнення позивачем 45-річного віку, ця обставина не є законодавчо встановленою підставою для відмови вклеїти до паспорта позивача фотокартку у зв`язку із досягненням останнім 45-річного віку, тим більше, як зазначено вище чинна норма п.8 Положення №2503-ХІІ передбачає безумовне вклеювання  до паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку нових фотокарток, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним. 
Отже, пропуск строку на вклеювання фотокартки до паспорта не передбачає в принципі відсутність можливості належного оформлення  паспорта громадянина України у формі книжечки.
Означеним Положенням про паспорт громадянина України №2503-ХІІ не передбачено, що у випадку прострочення звернення особи про вклеювання нової фотокарточки у паспорт громадянина України у формі книжечки при досягненні громадянином 45-річного віку в обов`язковому порядку такий паспорт підлягає обміну на паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм.
Також ані п.15 вказаного Положення, ані інші його норми не передбачають подання для вклеювання до паспорта нових  фотокарток при досягненні громадянином 45-річного віку інших документів, ніж паспорт і дві фотокартки зазначеного розміру.
Таким чином, застосування відповідачем норми пп.6 п.6 Порядку №302, є, по суті, примушуванням позивача до обміну паспорта у формі книжечки на паспорт у формі ID-картки, що обмежує його права й свободи.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у вклеюванні нової фотографії до паспортного документу у формі книжечки, та вказуючи на можливість оформлення позивачу належного паспортного документу у формі ID-картки, діяв без урахування всіх обставин, які мали значення для вчинення ним відповідних дій, з порушенням принципу пропорційності, що є неприпустимим в демократичному суспільстві.
При цьому, сам факт звернення до міграційної служби в усному порядку помилково розцінено судом першої інстанції як підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, враховуючи, що оскаржена відмова відповідача фактично стосувалася пропуску позивачем строку на вклеювання фотокартки, про що також зазначено у відповіді за результатами розгляду розгляд скарги позивача.
За викладених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправної відмови Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області у вклеюванні фотокартки у зв`язку із досягненням 45-річного віку в паспорт громадянина України у формі книжечки та зобов`язання останнього вклеїти до паспорта позивача зразка 1994 року нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років. У задоволенні позовних вимог до Саксаганського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області слід відмовити враховуючи відсутність документального підтвердження щодо вчинення цією особою оскаржуваних, не враховуючи того факту, що наведений вище спосіб є найбільш ефективним для відновлення порушених прав позивача
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає присудженню судові витрати за сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 160/9113/19 скасувати та прийняти нове рішення.
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області щодо відмови у вклеюванні до паспорта громадянина України із серією та номером НОМЕР_1 583285 зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 01.07.1999 Саксаганським РВ Криворізького ГУМВС України у Дніпропетровській області, нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.
Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області вклеїти до паспорта громадянина України із серією та номером НОМЕР_2 зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 01.07.1999 року Саксаганським РВ Криворізького ГУМВС України у Дніпропетровській області, нову фотокартку у зв`язку з досягненням 45 років, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.
В решті позову  – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області судові витрати в загальній сумі 2029,60 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко