ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2020 року                                                                            м. Херсон
Номер справи: 662/491/19
Номер провадження: 22-ц/819/793/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів:                                          Приходько Л.А.
Радченко С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 27 лютого 2020 року, у складі судді Решетова В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення майнової шкоди 
ВСТАНОВИВ:
В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на свою користь матеріальну шкоду у сумі 2739 гривень та 2000 гривень витрати на оплату правничої допомоги.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 13 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., за заявою АТ КБ «Приватбанк», було вчинено виконавчий напис про стягнення з неї на користь банку заборгованості за кредитним договором від №HEXRRX15090046 в сумі 20355,27 гривень. 
Вказаний виконавчий напис рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25.09.2018 року визнано таким, що не підлягає виконанню. 
Проте, до винесення рішення, на підставі виконавчого листа 09.01.2018 року державним виконавцем Новотроїцького ВДВС ГТУЮ в Херсонській області відкрито виконавче провадження, за яким стягнуто з ОСОБА_1 суму в розмірі 2739,60 грн., з яких: 2348,84 грн - заборгованість перед відповідачем, 229,76 грн - виконавчий збір та 212,00 грн - кошти на витрати виконавчого провадження.
Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 27 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 утримані грошові кошти на виконання виконавчого напису від 13.10.2017 року за № 15736, у розмірі 2348,84 гривень, витрати на оплату правничої допомоги в сумі 1714,80 гривень та судовий збір у розмірі 658,83 гривень. В іншій частині позовні вимоги залишені без задоволення.
Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову обґрунтовано тим, що під час примусового виконання виконавчого напису нотаріуса на рахунок відповідача надійшли утримані із пенсії ОСОБА_1 кошти у розмірі 2348,84 грн, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору і ця сума може вважатися безпідставно набутою та підлягає поверненню позивачеві шляхом її стягнення з відповідача, оскільки зазначений виконавчий напис, рішенням суду визнаний таким, що не підлягає виконанню, а отже, правової підстави на якій було набуто грошові кошти на теперішній час не існує. При цьому, суд також врахував, що вказана безпідставно набута сума не підпадає під перелік випадків, коли безпідставне набуте не підлягає поверненню у відповідності до вимог ст. 1215 ЦК України. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою в якій зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме, що позивач до цього часу має заборгованість по кредитному договору №HEXRRX15090046 від 09.10.2008 року перед банком, договір є дійсним, тому підстав для задоволення позовних вимог у суду першої інстанції не було. Вказує, що позивачем не надано жодного доказу, того що стягнуті кошти надходили на рахунок АТ КБ «Приватбанк» від виконавчої служби, яка стягнула їх з позивача. Крім того вважає, що суд безпідставно стягнув на користь позивача у визначеному ним розмір суму витрат на правову допомогу, оскільки остання не надала документів на їх підтвердження. 
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних ніким не оскаржується.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду  у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 13.10.2017 року за № в реєстрі 15736 було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від №HEXRRX15090046 в сумі 20355,27 грн. 
Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25.09.2018 року №662/855/18 вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 26.10.2018 року (а.с. 6).
Згідно листа Новотроїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області за 13.15-23/15799 від 05.11.2018 року, на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 15736 від 13.10.2017 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. відносно боржника ОСОБА_1 на користь стягувача АТ КБ «Приватбанк», щодо стягнення боргу у розмірі 22155,27 грн.
05.11.2018 року дане виконавче провадження було завершено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». На депозитний рахунок надходили кошти із пенсії боржника у розмірі 2739,60 грн, з яких: заборгованість перед відповідачем - 2348,84 грн, виконавчий збір - 229,76 грн, кошти на витрати виконавчого провадження - 212,00 грн.
  Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Оскільки рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25.09.2018 року у справі №662/855/18 виконавчий напис, вчинений 13.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. за реєстровим номером 15736, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості в розмірі 20355,27 грн визнано таким, що не підлягає виконанню, то отримані відповідачем на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі 2348,84 грн підлягають поверненню позивачу на підставі ст.1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані відпала.
Доводи скаржника про те, що кредитний договір, на виконання якого було вчинено виконавчий напис, є дійсним, не спростовує факту визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення таких коштів.
При цьому питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду.
Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі №910/1531/18.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Колегія суддів також вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування рішення суду, доводи апеляційної скарги про незаконність стягнення судом на користь відповідача витрат на правову допомогу.
Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
В матеріалах справи наявна Угода про надання правової допомоги у вказаній справі, укладена14 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Зайцевим К.М., яка підписана останніми та засвідчена печаткою адвоката.
Адвокат Зайцев К.М. склав позовну заяву, направив адвокатський запит для отримання необхідних доказів та був допущений судом першої інстанції до участі у справі, приймав участь у судовому засіданні.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвокат позивача Зайцев К.М. подав суду першої інстанції квитанцію № 62 від 26.02.2020 року, за якою, ОСОБА_1 сплатила йому за надання адвокатських послуг 2000 гривень.
Зважаючи на викладене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення вимог про відшкодування витрат понесених відповідачем на правову допомогу. Доводи апеляційної скарги про відсутність детального опису робіт (наданих послуг) не спростовують висновок суду першої інстанції про те, що понесені позивачем витрати на правову допомогу мають бути відшкодовані пропорційно до задоволених вимог в сумі 1714 гривень, не мають ознак перевищення принципів розумності та справедливості та є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. 
Висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення 441,76 грн (витрат виконавчого провадження та виконавчого збору)  не є предметом апеляційного оскарження, а тому з урахуванням приписів ст. 369 ЦПК України не перевіряються судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст.367, п.1ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», залишити без задоволення. 
Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 27 лютого 2020 року в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 06 травня 2020 року.

Головуючий                                                                         І.В. Вейтас
Судді:                                                                                     Л.А. Приходько

                                                                                                 С.В. Радченко