22-ц/804/1801/20 
                                                                                242/4002/19 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

06 травня 2020 року                                                                                                              м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/4002/19
Номер провадження 22-ц/804/1801 /20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Пономарьової  О.М., Попової С.А.,

сторони:
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
відповідач –  ОСОБА_1 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»
на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області  від 20 листопада 2019 року, у складі судді Владимирської І.М., 
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»
до ОСОБА_1 

про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В с т а н о в и в:

1.    Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

           16 липня  2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 124175,21 грн за кредитним договором № б/н від 13 вересня 2011 року.
Позовна заява мотивована тим, що  відповідно до укладеного договору № б/н від 13 вересня 2011 року  ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
    Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/ pages/70, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на наведеному вище банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, проте, умови Кредитного договору відповідачем належним чином не виконуються. Станом на 31 травня 2019 року заборгованість за кредитним договором становить 160316,90 грн, яка складається  з: – заборгованості за кредитом - 2658 грн 97 коп; – заборгованість по процентам за користування кредитом – 152143,06 грн, заборгованості за пенею та комісією – 5514,87 грн. Оскільки законодавством  не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець  на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. З наведених вище підстав, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором б/н від 13.09.2011 року у розмірі 124175 грн 21 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 2658 грн 97 коп. та заборгованість по процентам за користування кредитом з 13.09.2011 року по 31.01.2019 року 121516 грн 24 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

            Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 листопада 2019 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором  задоволено частково.
    Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитом у розмірі 2 658,97 грн. та судовий збір у  розмірі 41,11 грн. 
    В решті позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  відмовлено.

            Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
            Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13 вересня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. За таких обставин, суд дійшов висновку щодо  відсутності підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
            Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. 
    Враховуючи, що ОСОБА_1 не виконала належним чином зобов`язань, передбачених кредитним договором від 13 вересня 2011 року, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у сумі 2658 грн 97 коп.
   Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом з 13 вересня 2011 року по 31 січня 2019 року в розмірі 121516 грн 24 коп., суд дійшов  висновку, що вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
   Надходячи такого висновку суд застосував правову позицію, викладену  у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження 14-131цс19).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
06 квітня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  через суд першої інстанції  подало апеляційну скаргу на заочне рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість,  невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення в частині незадоволених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги Банку в цій частині в повному обсязі. 

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження. 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 24 квітня 2020 року справу за позовом  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мотивована тим, що суд не врахував усіх обставин справи, а саме те, що кредит був отриманий відповідачкою у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа  та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. На підтвердження використання кредитного карткового рахунку банком надана виписка, яка відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.  Суд безпідставно послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки відсутні обґрунтовані заперечення відповідача та відповідні докази проти вимог позивача. Вказаний висновок зроблений в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін, в якій відповідачем заперечувались такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб. 
При розгляді даної справи суду необхідно врахувати постанови Верховного Суду:  від 10 квітня 2019 року у справі № 356/1635/16-ц, в якій зроблено висновок, що не можна вважати неукладеним договір після  його повного чи часткового виконання сторонами; від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 755/2720/16-ц, в яких зроблено висновок, що  підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позичальник погоджується з ними, які разом з заявою, складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними  кредитних відносин. Умови та  Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці  Умови та Правила були чинними під час укладення договору; від 17 квітня 2019 року у справі № 666/388/16-ц, в якій зроблено висновок, що посилання на не підписання позичальником умов та правил надання банківських послуг та не ознайомлення з їх змістом, не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних відносин. 
Позивач також зазначає, що встановивши надання Банком кредиту відповідачці, якою кредит не повернуто, суд безпідставно відмовив у стягненні процентів по кредиту також залишивши поза увагою принцип платності кредитного договору. 

Відзив на апеляційну скаргу відповідачка до суду не подала.
               Процедура розгляду справи апеляційним судом
Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 368  ЦПК України, розгляд даної справи в силу ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
            Судом першої інстанції встановлено, що 13 вересня 2011 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, на підставі якого, позивач надав відповідачці кредит у розмірі 3000 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну катку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
    В заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з договором про надання банківських послуг до його укладення, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту.
    Відповідно із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за Договором б/н від 13 вересня 2011 року, станом на 31 травня 2019 року заборгованість за кредитним договором становить 124175 грн 21 коп., з яких: 2658 грн 97 коп. – заборгованість за кредитом; 121516 грн 24 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитом з 13.09.2011 року по 31.01.2019 року.

2.    Мотивувальна частина
Позиція Донецького апеляційного суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Правомірність рішення суду в частині задоволення позовних вимог Банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2658,97 грн. сторонами не оскаржується, в зв`язку з чим законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині апеляційною інстанцією не перевіряється виходячи з меж перегляду справи в порядку апеляції. 

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та про скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову  про стягнення процентів за користування кредитом, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в оскаржуваній частині зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 не  приймала участь при розгляді справи судом першої інстанції, справа розглянута в заочному порядку, та остання будь-яких заперечень з приводу ненадання Банком  та неознайомлення її  з наданими останнім до матеріалів справи Умовами та правилами банківських послуг,  а також  надання  кредитних коштів з інших підстав, а не на підставі договору та умовах зазначених позивачем, не надавала.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, а також щодо відсутності підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, відмовив у задоволенні позову про стягнення заборгованості за процентами у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу.

Надходячи такого висновку суд першої інстанції допустив протиріччя, оскільки, як зазначено у рішенні, судом було встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного  ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Слушними є доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно застосована правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки в зазначеній справі встановлені інші обставини, ніж у даній справі.
Наведене свідчить про невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом з 13 вересня 2011 року по 31 січня 2019 року з підстав необґрунтованості позовних вимог, з ухваленням у відповідній частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.
              Щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом  колегія суддів виходить з наступного.
              За вимогами статті 12 ЦПК України  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
У відповідності з  вимогами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За положеннями частини 6  статті 81 ЦПК України, доказування не може  ґрунтуватися на  припущеннях.
Стаття  89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
            За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, розмір  процентів  та  порядок  їх  сплати  за   договором визначаються  в  договорі залежно від кредитного ризику,  наданого забезпечення,  попиту і пропозицій,  які  склалися  на  кредитному ринку,  строку користування кредитом,  розміру облікової ставки та інших факторів. 
             Встановлений  договором  розмір  процентів  не  може  бути збільшений  банком,  іншою  фінансовою установою в односторонньому порядку.
             Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. 

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяється на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Надана позивачем до матеріалів справи анкета-заява від імені ОСОБА_1 від 13 вересня 2011 року  про видачу кредиту  містить  відомості щодо виду платіжної кредитної картки «Універсальна» (а.с.47).
              За умовами укладеного між сторонами кредитного договору, які  викладені зокрема у довідці про  умови кредитування з використанням платіжної карти «КРЕДИТКА Універсальна» 55 днів пільгового періоду, яка  разом з анкетою – заявою про приєднання до Умов і Правил надання банком послуг у ПриватБанку підписана ОСОБА_1 , сторони домовилися, що  базова процентна ставка в місяць, яка нараховується на залишок простроченої заборгованості із розрахунку 360 днів на  рік становить 2,5%,  строк погашення щомісячних платежів встановлений  до 25 числа, що  наступає за звітним. Отже, ОСОБА_1 повинна була оплачувати   проценти за користування кредитом до 25-го числа кожного місяця в розмірі 2,5 % (а.с.7, 110). 
            Факт надання в розпорядження відповідачці кредитних коштів та користування ними підтверджується як наданим Банком  до позовної заяви розрахунком заборгованості за вказаним договором, так і виписками з відкритого на ім`я ОСОБА_1 за цим договором  рахунку про рух коштів (а.с.4, 5,106-108, 131 - 133).

В межах укладеного кредитного договору № б/н від 13 вересня 2011 року відповідачка отримала дві кредитні  картки: 10 червня 2011 року за № 5457082307419510 та 10 квітня 2014 року за № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою Банку  та скріншотом з програмного комплексу, використовуючи які користувалась кредитними коштами Банку шляхом зняття грошей в банкоматі, у відділенні  банку та  розраховувалась за надані послуги мобільного зв`язку (а.с.109, 134 - 135)
            Відповідно до п. 2.1.1.2.11., 2.1.1.2.12. Умов та  правил надання банківських послуг  (далі – Умови та правила) карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій  стороні, включно. По закінченню строку дії відповідна картка  продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії) за зверненням клієнта до Банку  (а.с. 49 – 79).   
             Виходячи з обумовленого в  договорі розміру відсоткової ставки 2,5% на місяць, або 30 % річних (2,5% х 12 міс.) та кількості днів 1217 у періоді з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2017 року (строк дії картки), заборгованість по відсотках за користування кредитом  становить 2685,85 грн,  виходячи з наступного розрахунку: 2658,97 грн х 30 : 100 х 1217 днів = 2685,85 грн)
             Враховуючи розмір заборгованості за відсотками, які станом на 01 вересня 2014 року становили 96,90 грн, а також розмір внесених ОСОБА_1 на погашення кредиту з цього часу 140,93 грн, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідачки на користь Банку, становить 2641,82 грн.
            Дійшовши висновку про визначення розміру заборгованості по процентах за користування кредитом, виходячи з обумовленого сторонами розміру процентної ставки 30% річних, та не погоджуючись з тим, що Банком проведено розрахунок заборгованості в цій частині виходячи розміру процентної ставки 34,80% та 43,20% річних,  колегія суддів виходить з наступного.
             Частиною 4 статті 1056-1 ЦК України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
Отже, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати  його  згоду.  

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою  Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі Правила), реєстроване поштове відправлення - це поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку. 

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
          У довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти «КРЕДИТКА Універсальна» 55 днів пільгового період, що  додана до анкети-заяви  вказано про те, що базова процентна ставка за кредитом встановлена у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості  (30% річних). 
            Із розрахунку заборгованості вбачається, що проценти на поточну та прострочену заборгованість нараховані   за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року із застосуванням ставки у розмірі 34,80%, з 1 квітня 2015 року - 43,20 % річних, що більше від обумовленої договором процентної ставки.
            Відповідно до п. 1.1.3.2.3. умов та правил Банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9. цього договору.  
З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.
             З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до п.п. 1.1.3.2.3. умов та правил надання банківських послуг не було проінформовано відповідача про збільшення процентної ставки та не отримано його згоди.  
             Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Таким чином зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку  позивачем в період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 34,80%, та з 1 квітня 2015 року  -у розмірі 43,20 %   на прострочену заборгованість  є нікчемною, оскільки докази того, що  збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем відсутні.
              Оскільки доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірі 34,80% та 43,20 %  не надано, слід  розраховувати вказану суму процентів, виходячи із обумовленої договором ставки 30%.
              Щодо судового збору
            Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
            При звернення до суду  з даним позовом Банком сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн (а.с.46).
           Оскільки позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитом та  по процентам за користування кредитом задоволені на суму 5300,79 грн  (2658,97 грн + 2641,82 грн), що становить 4,27% від розміру заявлених вимог (5300,79 грн х 100 : 124175,21 грн), з ОСОБА_1 на користь Банку у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції підлягає стягненню судовий збір у розмірі 82,03 грн(1921 грн х 4,27 : 100).
           За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору підлягає зміні.
           При подачі апеляційної скарги Банком сплачено судовий збір в розмірі 2881,50 грн (а.с.112).
           Враховуючи розмір задоволених вимог Банку за наслідками розгляду  апеляційної скарги, а саме на 2,17 % (2641,82 грн х 100 : 121516,24 грн (позовні вимоги  про стягнення процентів за користування кредитом), з ОСОБА_1 на користь Банку у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції підлягає стягненню судовий збір в розмірі 62,53 грн (2881,50 грн х 2,17 грн : 100).
            Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, є:  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;  порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 20 листопада 2019 року підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом з ухваленням нового рішення у відповідній частині про часткове задоволення позову в цій  частині та про зміну рішення в частині відшкодування судового збору. 

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

                                                                 П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
               Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області  від 20 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів  за користування кредитом скасувати та ухвалити у відповідній частині нове рішення.
Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити частково.
Стягнути  з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь  Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором №б/н від 13 вересня 2011 року, яка складається з заборгованості по процентам за користування кредитом з 13 вересня 2011 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 2641 (дві тисячі шістсот сорок одну)  гривню 82 копійки.
Це ж  рішення в частині стягнення судового збору змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь  Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570) у відшкодування судового збору у зв`язку з розглядом  справи у суді першої інстанції 82 гривні 03 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь  Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570) у відшкодування судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 62 гривні 53 копійки.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 07 травня 2020 року.

Судді:      Т.Б.Ткаченко

      О.М.Пономарьова

       С.А.Попова