Постанова
Іменем України
     
18 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 565/175/17
провадження № 61-16744св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2017 року у складі судді Демчини Т. Ю. та постанову апеляційного суду Рівненської області від 15 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Бондаренко Н. В., Григоренка М. П.,
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
Короткий зміст позовних вимог
31 січня 2017 року акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути солідарно зі  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за договором про видачу траншу від 25 лютого 2008 року в сумі 13 364,37 доларів США. 
Вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного між банком та                   ОСОБА_1 кредитного договору від 27 березня 2007 року № 0703/99 банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 14 000,00 дол. США на термін до 22 березня 2010 року.
Згідно з договором про видачу траншу від 25 лютого 2008 року № 0703/99/2 позичальник отримала кредит у розмірі 3 290,00 доларів США з терміном повернення до 22 березня 2010 року. 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банківською установою та ОСОБА_2 27 березня 2007 року укладено договір поруки  № 0703/99/ДП, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником своїх обов`язків.
Свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість, розмір якої станом на 15 листопада 2016 року складає 13 364,37 доларів США, яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2017 року, залишеним без зміни постановою апеляційного суду Рівненської області від 15 лютого 2018 року, відмовлено в задоволенні позову АТ «КБ «ПриватБанк».
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що банк пропустив позовну давність, про застосування якої заявили відповідачі.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, АТ «КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.  
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга АТ «КБ «ПриватБанк» аргументована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно дослідили докази у справі та дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності.
Відзив/заперечення на касаційну скаргу
ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подала відзив, в якому просить касаційну скаргу АТ «КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, які ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи
Ухвалою  Верховного Суду від 13 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Витребувано із Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу № 565/175/17.
Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2020 року вищезазначену справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 25 лютого 2008 року в рамках кредитної угоди № 0703/99 від 27 березня 2007 року, між сторонами укладено договір про видачу траншу № 0703/99/2, за умовами якого позичальник отримала транш у розмірі                          3 290,00 доларів США на умовах строковості, платності, з терміном повернення до 22 березня 2010 року.
Виконання кредитних зобов`язань забезпечено укладеним 27 березня                         2007 року між банком та ОСОБА_2 договором поруки № 0703/99/ДП.
Звертаючись до суду з даним позовом у січні 2017 року, банк просив стягнути солідарно  з відповідачів заборгованість за договором про видачу траншу від 25 лютого 2008 року, розмір якої станом на 15 листопада 2016 року становить 13 364,37 дол. США , з яких 2 107,27 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 5 094,08 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 6,47 дол. США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 5 510,90 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; 9,71 дол. США - штраф; 635,94 дол. США - процентна ставка.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.
Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтями 526, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Положеннями частини четвертої статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. 
Суди встановили, що укладений між сторонами договір про видачу траншу від 25 лютого 2008 року передбачає строк повернення коштів (строк кредитування) - до 22 березня 2010 року.
Після 23 березня 2010 року (дата початку перебігу позовної давності, у межах якого позивач може звернутися до суду з вимогами про стягнення платежів за договором про видачу траншу № 0703/99/2 від 25 лютого 2008 року) боржником не вносилися кошти на погашення заборгованості за цим договором.
ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції клопотання про застосування позовної давності під час розгляду цієї справи.
За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій про відмову в позові в частині вимог про стягнення тіла кредиту в сумі 2 107,27 дол. США та відсотків нарахованих в межах строку кредитування (до 22 березня 2010 року) у зв`язку з пропуском на час звернення з позовом (31 січня 2017 року) позовної давності, про застосування якої заявила відповідач, є правильними.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки містяться і у постановах Великої Палати Верховного Суду                від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження                            № 14-154цс18).
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), після закінчення строку договору про видачу траншу - 22 березня 2010 року право позивача нараховувати відсотки, неустойку у вигляді пені та штрафів, комісії припинилося.
З огляду на безпідставність позовних вимог в цій частині, суди необґрунтовано застосували наслідки спливу позовної давності.
Тому в задоволенні вимог про стягнення відсотків, нарахованих поза межами строку кредитування, пені, комісії та штрафів належить відмовити за безпідставністю, змінивши в цій частині мотиви судових рішень судів попередніх інстанцій.
У постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі                      № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». 
Оскільки переривання перебігу позовної давності можливе лише добровільними діями позичальника, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги АТ «КБ ПриватБанк» про невірне обчислення судами попередніх інстанцій початку перебігу позовної давності у даній справі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Оскільки судами відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з мотивів спливу позовної давності, хоча в частині вимог про стягнення відсотків, нарахованих після 22 березня 2010 року поза межами строку кредитування, штрафів та комісії, які не встановлені умовами кредитного договору, необхідно було відмовити за безпідставністю, оскаржені судові рішення підлягають зміні в цій частині. 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Рівненської області від 15 лютого 2018 року в частині відмови в позові акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення тіла кредиту в сумі 2 107,27 дол. США та відсотків, нарахованих до 22 березня 2010 року, у зв`язку з пропуском позовної давності, залишити без змін.
Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Рівненської області від 15 лютого 2018 року в частині відмови в позові акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення відсотків, нарахованих після 22 березня 2010 року, штрафів та комісії змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. І. Крат  	
 	 	
Судді:	Н. О. Антоненко  	
 	 	
 	І. О. Дундар     В. І. Журавель  	
 	  М. М. Русинчук