Постанова
Іменем України
 
20 травня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 711/1542/17
провадження № 61-26905св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
 головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), 
 
суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Смілянська місцева прокуратура Черкаської області, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2017 року у складі судді Степаненка О. М. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 21 березня 2018 року у складі колегії суддів: Карпенко О. В., Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В. та касаційну скаргу Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 21 березня 2018 року, 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
 
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 19 серпня 2006 року прокурором Чигиринського району Черкаської області було винесено постанову про порушення кримінальної справи №2210600025 відносно нього, як арбітражного керуючого, за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України. Слідство проти нього тривало 7 років та 6 місяців (90 місяців). Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 11 березня 2014 року, його було виправдано та визнано невинуватим в скоєнні злочинів, передбачених частиною першою статті 367, частиною першою статті 366 КК України.
 
Позивач зазначає, що протягом 90 місяців він був змушений доводити свою невинуватість, що негативно відобразилось на його здоров`ї, професійному та людському іміджі, позбавило його вільно пересуватися країною, покидати її межі, отримати статус державного службовця та відповідну пенсію державного службовця, а також слугувало причиною суттєвих моральних страждань. Внаслідок тривалого перебування під підпискою про невиїзд йому було завдано додаткових душевних страждань, які виразилися, зокрема, в руйнуванні життєвих планів та соціальних зв`язків, втраті друзів. За ці майже вісім років, незважаючи на важку повсякденну працю, його доходи скоротилися майже повністю. Це сталося виключно внаслідок безпідставного звинувачення його у скоєнні злочину та тривалого безперервного кримінального переслідування.
 
Крім того, позивач зазначає, що рішенням Європейського суду з прав людини від 02 березня 2017 року у справі Ситника та інших проти України (Іn thе саsе оf Sitnik and Others v. Ukraine), за заявою ОСОБА_1 від 29 грудня 2012 року № 4697/13, було визнано, що в даному випадку тривалість судового розгляду була надмірною і не відповідала вимозі "розумного строку". Скарга ОСОБА_1 була визнана Європейським судом з прав людини прийнятною і такою, що свідчить про порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції.
 
Позивач вважає, що незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у 2 880 000,00 грн.
 
Ураховуючи викладене та уточнені позовні вимоги позивач просив стягнути за рахунок державного бюджету (Державного Казначейства України) шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної (немайнової) шкоди 2 880 000,00 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 288 000 грн.  
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок незаконного перебування під слідством та судом позивачу заподіяно моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню державою незалежно від вини посадових і службових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано принцип розумності й справедливості, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, тривалість характеру немайнових втрат та можливості їх відновлення. Прийняв до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу і ділової репутації, а також запобіжний захід, який був обраний для ОСОБА_1 - підписка про невиїзд, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану.  
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 21 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення  Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 900 000 грн.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 900 000 грн, апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, завданої позивачу незаконним перебуванням під слідством та судом, не було враховано висновок судово-психологічної експертизи, яким встановлено, що незаконне притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності та довготривалість кримінального переслідування призвели до суттєвих емоційних страждань позивача, до втрати ним звичних зв`язків та негативних змін у звичайній організації його життя і потребували від нього значних зусиль для відновлення (хоча б часткового) попереднього стану. Визначаючи розмір моральної шкоди, апеляційним судом враховані обставини справи, характер та тривалість психологічних страждань, яких зазнав позивач, а також враховано принцип розумності й справедливості. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У травні 2018 року Державна казначейська служба України подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не наведено обґрунтування завищення розміру моральної шкоди, з огляду на те, що судом встановлено перебування позивача під слідством і судом протягом 90 місяців, однак апеляційний суд, визначаючи розмір моральної шкоди, виходив із 281 місяця. Стягнення моральної шкоди на користь позивача у розмірі, який визначив апеляційний суд, призведе до економічно-необґрунтованих збитків Державного бюджету України. Крім того, визначаючи розмір моральної шкоди, суди, всупереч пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII, безпідставно визначили суму відшкодування шкоди, виходячи з мінімальної заробітної плати у розмірі 3 200 грн, застосувавши її розмір у якості розрахункової величини, а не 1 600 грн.
 
У червні 2018 року Смілянська місцева прокуратура Черкаської області подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалене у справі судове рішення апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновок експерта, який врахований апеляційним судом при визначенні розміру моральної шкоди, не відповідає фактичним обставинам справи та не узгоджується наявними в ній доказами, а ґрунтується лише на характеризуючих даних ОСОБА_1 . Судом не враховано, що після порушення кримінальної справи та по теперішній час ОСОБА_1 працював та продовжує працювати арбітражним керуючим та супроводжує судові процедури банкрутства у господарських судах. З 2016 року працює головою правління Всеукраїнської асоціації арбітражних керуючих, тому твердження експерта про обмеження професійної активності ОСОБА_1 є недостатньо обґрунтованим.          Висновки психолога щодо встановлення розміру моральної шкоди носять рекомендаційний характер для визначення можливого розміру цієї компенсації судом. Позивачем не надано будь-яких доказів в частині вжиття додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, погіршення трудової діяльності, стану здоров`я, тощо, які б були підставою для визначення такого значного розміру моральної шкоди у вказаній сумі.  
 
Ухвалами Верховного Суду від 22 червня 2018 року та від 04 липня 2018 року  відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції .
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
 
У поданому відзиві, ОСОБА_1 просить касаційну скаргу Прокуратури Черкаської області залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду, яке є законним та обґрунтованим, залишити без змін. При цьому зазначено, що при визначенні розміру моральної шкоди апеляційним судом враховано не лише строк перебування позивача під слідством, а також ту обставину, що ОСОБА_1 не мав можливості доглядати свою матір похилого віку під час перебування під підпискою про невиїзд, був позбавлений можливості тривалого піклування про свою сім`ю, має вади здоров`я. Доводи касаційної скарги про те, що розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , необґрунтовано завищено апеляційним судом, матеріалами справи не підтверджено.  
 
ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить касаційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін. При цьому зазначає, що Державна казначейська служба України не довела завищення розміру відшкодування моральної шкоди, не спростувала висновків судово-психологічної експертизи, яким визначено розмір моральної шкоди в межах від 281,25 до 562,5 мінімальних заробітних плат та не навела підстав недопустимості, неналежності, невірогідності даного доказу.  
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року справу № 711/1542/17 за позовом ОСОБА_1 до Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди призначено до судового розгляду.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року               № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційних скарг Державної казначейської служби України та прокуратури Черкаської області здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Частинами першою, другою та третьою статті 400 ЦПК Українивизначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області підлягає задоволенню, а касаційна скарга Державної казначейської служби України - частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що прокуратурою Чигиринського району 19 серпня 2006 року було порушено кримінальну справу №2210600025 за фактом службової недбалості ліквідатора ВАТ «Чигиринагропостач» арбітражного керуючого ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України. 
 
У кримінальній справі 26 вересня 2006 року ОСОБА_1 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні вказаного злочину та того ж дня відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.
 
26 вересня 2006 року дана кримінальна справа направлена до Чигиринського районного суду Черкаської області для розгляду по суті, який 17 жовтня 2006 року направив прокурору району на додаткове розслідування.
 
За результатами додаткового досудового слідства 05 березня 2007 року справу повторно направлено до Чигиринського районного суду Черкаської області для розгляду по суті.
 
Вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2007 року ОСОБА_1 визнано винним у пред`явленому йому обвинуваченні, однак ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 травня 2007 року даний вирок скасовано, справу направлено прокурору для проведення додаткового розслідування.
 
За результатами додаткового досудового слідства справу направлено до Кам`янського районного суду Черкаської області.
 
Постановою Кам`янського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2007 року кримінальну справу направлено прокурору Чигиринського району для проведення додаткового розслідування. 
 
За результатами додаткового досудового слідства справу повторно направлено до суду з обвинувальним висновком 11 березня 2008 року.
 
Постановою Кам`янського районного суду Черкаської області від 26 грудня 2008 року кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 за частиною першою статті 367 КК України повернуто прокурору для проведення додаткового досудового слідства. 
 
В ході проведення додаткового розслідування, яке тривало з 26 січня 2009 року, слідчим прокуратури Чигиринського району Черкаської області 23 лютого 2009 року порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК України, та вказані кримінальні справи стосовно ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження.
 
27 лютого 2009 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 направлено до Чигиринського районного суду , з якого 10 березня 2009 року прокурором району справу витребувано для направлення за підсудністю, визначеною апеляційним судом Черкаської області.
 
Кримінальну справу з обвинувальним висновком 11 березня 2009 року направлено до Кам`янського районного суду Черкаської області для розгляду по суті, а після зміни підсудності кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 передано до Черкаського районного суду Черкаської області.
 
Вироком Черкаського районного суду від 12 березня 2012 року ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за відсутністю складу злочинів, передбачених частиною першою статті 367 та частиною першою статті 366 КК України. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 31 липня 2012 року вищезазначений виправдувальний вирок скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.
 
Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2013 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 11 березня 2014 року ОСОБА_1 виправдано за відсутністю в його діях складу злочинів, передбачених частиною першою статті 367 та частиною першою статті 366 КК України. 
 
Суди встановили, що загальний термін перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить 90 місяців (з 19 серпня 2006 року по 11 березня 2014 року).
 
Крім того, суди встановили, що рішенням Європейського суду з прав людини від 02 березня 2017 року у справі Ситника та інших проти України, за заявою ОСОБА_1 від 29 грудня 2012 року № 4697/13, було встановлено порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції щодо надмірної тривалості кримінального судочинства та присуджено компенсацію у розмірі 1 200 євро.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
 
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Разом з тим згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
 
Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
 
Згідно із пунктом 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду. 
 
Частинами п`ятою та шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
 
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
 
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
 
Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
 
Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2017 року встановлено на рівні 3 200 грн.
 
Суди встановили, що ОСОБА_1   незаконно перебував під слідством та судом становить з 19 серпня 2006 року по 11 березня 2014 року, тобто 90 місяців. 
 
Відповідно до висновку експерта Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30 жовтня 2017 року № 583/17-23 орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані позивачу моральні страждання може складати від 281,25 до 562,5 мінімальних заробітних плат. Крім того, вказаним висновком встановлено, що незаконне притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності мало інтенсивний психотравмуючий вплив на його психіку, призвело до моральної та емоційної дестабілізації, сприяло почуттю безпорадності перед обставинами, що склалися і вимагало від нього додаткових значних зусиль для відновлення звичайного ритму  своєї життєдіяльності.    
 
Визначаючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд врахував вищезазначені висновки проведеної у справі судово-психологічної експертизи, а також критерії розумності, виваженості та справедливості і встановив його розмір на рівні 281 розміру мінімальних заробітних плат, як заначено у висновку експерта. При цьому апеляційним судом зазначено про те, що суд першої інстанції не мотивував з яких підстав не взяв до уваги розмір компенсації моральної шкоди, визначений у висновку експерта.
 
Однак Верховний Суд не може погодитися з таким висновком апеляційного суду з огляду на наступне. 
 
Згідно із статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. 
 
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.       
 
Суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, врахував характер та обсяг моральних страждань, який зазнав позивач, прийняв до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу і ділової репутації, а також запобіжний захід, який був обраний для ОСОБА_1 - підписка про невиїзд, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану. 
 
Крім того судом першої інстанції враховані висновки експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 30 жовтня 2017 року                    № 583/17-23 та надано їм відповідну оцінку. В той же час суд першої інстанції, незважаючи на визначений у вказаному висновку експерта розмір компенсації моральної шкоди, який встановлений на рівні від 281,25 до 562,5 мінімальних заробітних, урахувавши всі обставини справи, а також засади розумності, виваженості та справедливості, дійшов правильного висновку, що розмір моральної шкоди становить 288 000 грн (3 200х90=288 000), виходячи із того, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом 90 місяців. 
 
Отже суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку наданим сторонами доказам та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, без порушення норм процесуального права.
 
Суд апеляційної інстанції, в порушення статті 367 ЦПК України, без належного на те мотивування, здійснив переоцінку доказів у справі, та дійшов висновку про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди без викладення відповідних доводів та мотивів, не спростував висновків суду першої інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Враховуючи наведене суд касаційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції були належним чином оцінені подані сторонами докази, вірно встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, а апеляційний суд помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
 
Згідно статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
За таких обставин ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення не можна вважати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргуДержавної казначейської служби України задовольнити частково.
 
Касаційну скаргу Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області задовольнити. 
 
Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 21 березня 2018 року скасувати. 
 
Рішення  Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2017 року залишити в силі.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий 	В. О. Кузнєцов    	
Судді:	В. С. Жданова     В. М. Ігнатенко     В. А. Стрільчук     М. Ю. Тітов