ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/7162/19	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
                    за участю секретаря судового засідання Новошицької О.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року (суддя Жукова Є.О., м. Дніпро, повний текст рішення складено 04.11.2019 року) у справі № 160/7162/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-
в с т а н о в и в:
28.07.2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі по тексту  - відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.02.2019 року № Ф-14071-53 на суму 18276,72 грн. обчислену Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт вказував, що необхідною умовою для сплати єдиного соціального внеску є реєстрація фізичною особою-підприємцем. Відомості про фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України. Апелянт вказував, що державний реєстратор при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний провести включення відомостей про діючі юридичні особи та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру. Ключова фраза є «діючі фізичні особи-підприємці». Підтвердженням включення до реєстру діючого приватного підприємця є виписка з державного реєстру, яка йому видається. В єдиному державному реєстрі відсутні відомості про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та взагалі відсутня відомість, що він фізичною особою-підприємцем. Апелянт вважає, що відсутні підстави для висновку щодо його реєстрації, станом на час виникнення спірних правовідносин, як фізичної особи-підприємця, з цих підстав вважав, що вимога про сплату боргу є незаконною.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Сторони по справі у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату та час проведення судового засідання. Суд ухвалив здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін по справі та їх представників.
Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Не подання звітності та не здійснення підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства, не звільняє платника від сплати єдиного внеску. Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника. Суд першої інстанції вказував, що не здійснення позивачем підприємницької діяльності та посилання на те, що контролюючий орган як наслідок повинен був припинити його підприємницьку діяльність, не спростовує змін внесених у  Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які набрали чинності з 01.01.2017 року, а саме: п.3 ч.8 ст.9 - платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої  статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Суд першої інстанції вказував, що позивач   є фізичною особою-підприємцем з 21.11.1996 року та докази припинення зазначеної підприємницької діяльності в матеріалах справи відсутні. Будь-яких дій щодо припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 самостійно, як того вимагає ст.25  Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» на момент розгляду справи вчинено не було.
Встановлено, що 19.02.2019 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14071-53, визначено суму недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 18276,72 грн.  Вказана вимога сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, з якої вбачається, що станом на 19.02.2019 року за ОСОБА_1 рахується недоїмка з ЄСВ в розмірі 18276,72  грн., яка складається з: за 1 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн. з граничним строком сплати до 19.04.2018 року; за 2квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., з граничним строком сплати до 19.07.2018 року; за 3 квартал 2018 року у сумі  2457,18 грн., з граничним строком сплати до 19.10.2018 року; за 4 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., з граничним строк сплати до 21.01.2019 року.
ОСОБА_1 було подано на адресу ДФС України скаргу на вимогу про сплату боргу(недоїмки) №Ф-14071-53 від 19.02.2019 року, яка рішенням ДФС України від 04.07.2019 року №30630/6/99-99-11-05-02-25 залишена без розгляду.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 21.11.1996 року Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради.
На виконання вимог ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 27.02.2020 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області надано до суду пояснення та копію витягу з електронної системи ITC «Податковий блок», згідно з яким ФОП ОСОБА_1 з 21.11.1996 року перебуває на обліку як фізична особа - підприємець в ГУ ДПС у Дніпропетровській області у « 0» стані (платник податків за основним місцем обліку), у господарській діяльності застосовує загальну систему оподаткування. 
Процедура зняття з обліку платника єдиного внеску в органах доходів і зборів розпочинається у разі надходження від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису до ЄДР. Станом на 30.03.2020 року в ITC « Податковий блок» відсутні відомості від державного реєстратора, що позивачем як фізичною особою - підприємцем припинено підприємницьку діяльність.
Головне управління ДФС у Дніпропетровській області вказує, що відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. Органи доходів і зборів отримують інформацію з ЄДР, зокрема, про державну реєстрацію для обліку платників податків та не є розпорядниками зазначеної інформації. У витягах з ЄДР зазначається, що ЄДР у стані формування, а інформація про фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004 року та не включених до ЄДР, отримується в органі виконавчої влади, в якому проводилась державна реєстрація.
Відповідно до ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 6  Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом. Платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).
Платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.
Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 5 ст. 7, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у  пунктах 4  (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування),  5  та  5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.
Єдиний внесок для платників, зазначених у  статті 4  цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної  статтею 7  цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.
Платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, які перебувають на обліку у податкового органі, єдиний внесок сплачується від суми доходу, у разі якщо фізичною особою - підприємцем не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно ч. 8 ст. 9 вищевказаного Закону, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у  пунктах 4,  5  та  5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Згідно п. 1 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань).
Згідно п. 3 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до  Закону  в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску. У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої  Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до частин 4, 8 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну  політику, надсилає  платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У  разі  незгоди  з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску  узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. 
Відповідно до п. 65.1   ст.   65 ПК України, взяття на облік фізичних осіб   підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із   Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Згідно ч. 1 ст. 1, ч. 9 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.
Державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
Припинення здійснюється шляхом внесення до реєстру відповідного запису.  Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
У судовому засіданні 27.02.2020 року ОСОБА_1 надав витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якого, станом на 24.05.2019 року в реєстрі записів не знайдено. З вказаного витягу неможливо встановити чи стосується ця інформація ОСОБА_1 , оскільки в графі реєстраційного номера облікової картки платника податків проставлено ХХХХХХХХХХ. У Витягу лише вказано, що він сформований на запит ОСОБА_1 .
Аналізуючи докази у справі, суд апеляційної інстанції зазначає, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.02.2019 року сформовано за борги по сплаті єдиного внеску, які виникли у періоді з І по ІІ квартал 2018 року.
Відповідно до ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 27.02.2020 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області надано додаткові пояснення щодо вищевказаного Витягу з ЄДРПОУ, згідно яких, ФОП ОСОБА_1 , станом на 2018 рік значився як платник єдиного внеску. Інформація щодо припинення статусу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у 2018 році відсутня.
Відповідно до примітки Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, реєстр знаходиться у стані формування, інформація  про фізичних осіб - підприємців зареєстрованих до 01.07.2004 року та не включених до Єдиного реєстру, отримується в органі виконавчої влади, в якому проводилась державна реєстрація. 
Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Однак, передбачено, що єдиний внесок має бути сплачений й у разі не отримання доходу. Розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У судовому засіданні 27.02.2020 року позивач ОСОБА_1 підтвердив, що він у 2018 році не працював, тобто за нього не сплачувався єдиний внесок на соціальне страхування. 
Враховуючи докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід як залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні позовних вимог разом як і не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.  242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року у справі № 160/7162/19  - залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст., ст. 328-329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова