Постанова                                      
Іменем України                                 
 
20 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 203/2140/15-ц
провадження № 61-41404св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Марфін Банк»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Пономарь З. М., Красвітної Т. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -                    ОСОБА_2 , про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між нею та банком начебто було укладено кредитний договір № 00199/RD від 21 березня 2008 року та договір іпотеки № 0019rd від 21 березня 2008 року, після укладення яких нею були отримані кошти в доларах США, а в подальшому щомісячно сплачувались певні платежі на рахунок банку.
Вказувала, що жодних договорів вона не підписувала, грошових коштів не отримувала, про існування договорів дізналась лише після отримання копії позову ПАТ «Марфін Банк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Крім того, посилалась на те, що банком не було проведено належної переддоговірної роботи із позичальником, що є порушенням положень Закону України «Про захист прав споживачів».
Враховуючи вищевикладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту                № 00199/RD від 21 березня 2008 року та договір іпотеки № 0019rd                                  від 21 березня 2008 року, укладені між нею та банком.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2016 року у складі судді Єдаменка С. В. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Враховуючи те, що банк ухилився від надання оригіналів витребуваних документів, необхідних для проведення почеркознавчої експертизи, суд, врахувавши положення статті 146 ЦПК України 2004 року, визнав факт, що підпис на оспорюваному кредитному договорі та на заяві про надання траншу у розмірі 90 000 доларів США виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив із того, що між сторонами кредитний договір не укладався, а, як наслідок, не вважається укладеним і договір іпотеки, тобто правочини між сторонами не вчинялись, внаслідок чого не підлягають визнанню недійсними.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 липня            2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Марфін Банк» задоволено.
Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня             2016 року змінено в частині обґрунтування підстав відмови ОСОБА_3 у її позовних вимогах до ПАТ «Марфін Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки недійсними.
В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська              від 11 травня 2016 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач була належним чином ознайомлена з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, а банком при укладенні договорів було дотримано положення Закону України «Про захист прав споживачів» та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У серпні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2020 року № 994/0/226-20 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня  2020 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 травня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Узагальнені доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційний суд факт укладення кредитного договору, а саме факт отримання грошових коштів встановив у судовому засідання зі слів представника відповідача, проте у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази, передбачені діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством, які б свідчили про отримання нею грошових коштів за кредитним договором                 від 21 березня 2008 року.
Крім того, посилається на те, що апеляційний суд залишив поза увагою клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.
Також посилається на те, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції відбувся без належного повідомлення її та її представника, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Відзив на касаційну скаргу сторонами не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до                           ПАТ «Марфін Банк» про визнання недійсним кредитного договору                              від 21 березня 2008 року № 00199/RD та договору іпотеки від 21 березня   2008 року № 00196rd, які були начебто укладені між нею та відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк»
 
01 жовтня 2015 року представником позивача за довіреністю ОСОБА_5 через канцелярію суду подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, в якому на вирішення експерта просили поставити наступні питання: чи виконано підпис на кредитному договорі               від 21 березня 2008 року № 00199/RD, який наданий ПАТ «Марфін Банк»,             ОСОБА_1 чи іншою особою, чи виконано підпис на заяві від 21 березня 2008 року про надання ОСОБА_1 траншу в розмірі                   90 000 доларів США ОСОБА_1 чи іншою особою.
 
Одночасно з клопотанням про проведення судової експертизи представником позивача було подано клопотання про витребування у відповідача оригіналів кредитної справи № 00199/RD від 21 березня                    2008 року та заяв про видачу коштів від 21 березня 2008 року через те, що оригіналу або копії договору в неї немає, оскільки між нею та банком вони не укладались.
 
Проте, оригінали витребуваних документів представник відповідача не надала, пояснила, що оригінали в банку відсутні, стверджувала, що вони були направлені до Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська на їх вимогу щодо надання їм вказаних документів для розгляду справи за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості      (т. 1, а. с. 99, 101). Вказала, що наразі зазначена справа перебуває в Апеляційному суді Дніпропетровської області.
 
Представник позивача пояснив, що в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору. Рішенням від 21 травня 2015 року позов задоволено частково (т. 1, а. с. 104-105). Вказав, що вони подали апеляційну скаргу на вказане рішення (т. 1, а. с. 106-107).
 
Ухвалою суду від 20 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом               ОСОБА_1 до ПАТ «Марфін Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними було призначено судову почеркознавчу експертизу, у якій, серед іншого, судом було ухвалено звернутись до Апеляційного суду Дніпропетровської області щодо можливості надання для експерта оригіналів кредитного договору                            № 00199/RD від 21 березня 2008 року та заяв про видачу коштів                                від 21 березня 2008 року для проведення експертизи. Провадження по справі на час проведення експертизи було зупинено (т. 1, а. с. 233-234).
 
Апеляційний суд Дніпропетровської області в своєму листі від 02 листопада 2015 року за № 22-ц/774/6433/14 вказав, що надати оригінали запитуваних документів не має можливості, через їх відсутність в матеріалах справи                 (т. 1, а. с. 237).
 
Ухвалою суду від 09 листопада 2015 року провадження по справі відновлено з метою встановлення місцезнаходження оригіналів документів (т. 2, а. с. 1).
 
В судовому засіданні 09 грудня 2015 року представником відповідача було знову повідомлено, що оригінали документів в банку відсутні, вказала, що наразі вони перебувають в Амур-Нижньодніпровському суді                                         м. Дніпропетровська (т. 2 , а. с. 17-18).
 
Представник позивача зазначив, що при розгляді справи в Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська ними заявлялось клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, де, серед іншого, було заявлено клопотання про витребування від банку оригіналів запитуваних документів, банком були надані оригінали документів для огляду, проте до матеріалів справи вони долучені не були, судова експертиза проведена не була (т. 1, а. с. 107).
 
Сторонам у судовому засіданні був роз`яснений зміст частини першої статті 146 ЦПК України 2004 року, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (т. 2, а. с.17-18).
 
В листі від 14 січня 2016 року № 334 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська зазначив, що цивільна справа № 199/8158/14-ц за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості після подання апеляційної скарги була направлена до Апеляційного суду Дніпропетровської області (т. 2, а. с. 27).
 
Судом апеляційної інстанції було вжито в процесуальному порядку заходи щодо огляду цивільної справи № 199/8158/14, провадження 22-ц/774/77/16 за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та можливості залучення до матеріалів даної справи оригіналів документів, які необхідні для проведення експертизи. 
 
До матеріалів справи було долучено оригінал спірного кредитного договору від 21 березня 2008 року № 00199/RD, укладеного між ОСОБА_1 та                   ВАТ «МТБ», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» (т. 2, а. с. 224-225), оригінал заяви на видачу готівки № 10 від 21 березня 2008 року.
 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада  2016 року по справі була призначена судова почеркознавча експертиза, проте вона не була виконана через її неоплату позивачем.
 
03 листопада 2017 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , в якій вона посилається на те, що позивач ні в якому разі не ухилялася від оплати експертизи, жодних рахунків ані вона, ані представник ОСОБА_5 не отримували. Просила направити матеріали справи для продовження проведення судової економічної експертизи у зв`язку з оплатою зазначеної експертизи.
 
07 листопада 2017 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області направлено судовому експерту Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз (місцезнаходження: Набережна Січеславська,17, м. Дніпро, 49000) Соломаха Ю. В. для продовження проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Марфін Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки цивільну справу за апеляційним провадженням № 22ц/774/234/17 та оригінал кредитної справи.
 
08 червня 2018 року на виконання вищезазначеної ухвали апеляційної інстанції справу повернуто з висновком експерта.
Як вбачається із висновку експерта № 5291-17, п`ять підписів від імені ОСОБА_1 : в графі «Позичальник» на зворотній сторінці першого аркушу, в графах «Позичальник» на лицевій та зворотній сторінках другого аркушу, в розділі «Реквізити і підписи сторін» з боку позичальника на зворотній сторінці другого аркушу та в графі «Підпис» після підтвердження особистого отримання одного екземпляра оригіналу кредитного договору № 00199/RD від 21.03.2008 (цивільна справа № 203/2140/15-ц, апеляційне провадження 22ц/774/234/17, том 2, а. с. 224-225), - виконані самою ОСОБА_1 .
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги  ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону  від 03 жовтня 2017 року  № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Положенням частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада  2017 року цивільну справу за апеляційним провадженням 22ц/774/234/17 та оригінал кредитної справи направлено судовому експерту Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Соломаха Ю. В. для продовження проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року.
Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня                  2018 року поновлено провадження у вказаній справі.
Призначено справу до розгляду на 14 год. 05 хв. 03 липня 2018 року.
 
При цьому належних доказів повідомлення ОСОБА_6 про розгляд справи апеляційним судом 03 липня 2018 року матеріали справи не містять.
 
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також грубим порушенням вимог статей 128-130, 223 ЦПК України.
 
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.  
 
У статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпередбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини                             від 15 травня 2008 року у справі «Nadtochiy v. Ukraine» (Надточій проти України, заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
 
Згідно зі статтею 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
 
У матеріалах справи наявний супровідний лист щодо направлення сторонам по справі ухвали апеляційного суду про призначення справи до розгляду на 03 липня 2018 року, проте докази отримання її ОСОБА_1 відсутні.
 
У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Lazarenko and Others v. Ukraine» (Лазаренко та інші проти України) і від 03 жовтня 2017 року у справі « Viktor  Nazarenko v. Ukraine » (Віктор Назаренко проти України) Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.
 
Таким чином, неналежне повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи в апеляційному суді є порушенням вимоги статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
 
Суд апеляційної інстанції на зазначені вимоги закону та практики його застосування уваги не звернув, розглянув справу за відсутності                 ОСОБА_1 та її представників, щодо яких відсутні відомості про належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи на 03 липня 2018 року, розгляд справи не відклав, чим порушив конституційне право осіб на участь у судовому розгляді та вимоги статті 6 Конвенції щодо права особи на справедливий судовий розгляд.
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
 
Оскільки ОСОБА_1  обґрунтовує свою касаційну скаргу, зокрема, тим, що суд апеляційної інстанції не повідомив її належним чином про розгляд справи та ця обставина підтверджується матеріалами справи, то оскаржуване судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 липня                 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович