ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року 
м. Київ

Справа №  910/3980/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О. А. - головуючий, Губенко Н. М., Ткача І. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Національного банку України

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020
(головуючий - Куксов В.В., судді Яковлєв М.Л., Шаптала Є.Ю.)

у справі №910/3980/16 Господарського суду міста Києва

за позовом Національного банку України
до Компанії "Pora Trading Limited"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача
Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача
1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд", 2) Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Печерського району Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИВ:

1.          У зв`язку з відпусткою судді Студенця В.І. склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 03.06.2020, який наявний в матеріалах справи.

Короткий зміст позовних вимог 

2.          Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії "Pora Trading Limited" (стара назва - Компанія "БЕРЛІНОТТО ЛІМІТЕД") про звернення стягнення за договором застави корпоративних прав від 05.05.2014 на корпоративні права в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд", а саме 85,19 % в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд", що становлять 29        069 095,54 грн, шляхом відступлення в повному обсязі Національному банку України частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд" в розмірі 85,19 % та визнання за Національним банком України права власності на предмет застави, в рахунок часткового погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" перед Національним банком України за кредитним договором № 47 від 07.10.2008 та про зобов`язання державного реєстратора внести зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд", шляхом реєстрації за Національним банком України 85,19 % корпоративних прав у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд".

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 позов задовольнено повністю. 

4.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020: 
-          розгляд апеляційної скарги ТОВ "Мегаполісжитлобуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 у справі №910/3980/16 відкладено на 26.08.2020 о 10 год. 30      хв.; 
-          зобов`язано ТОВ "Мегаполісжитлобуд" в строк до 12.03.2020 подати до Північного апеляційного господарського суду нотаріально засвідчені переклади на грецьку мову прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів, ухвали Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 у трьох примірниках, відповідне платіжне доручення про переказ збору у розмірі 21 євро на банківські реквізити Міністерства юстиції та громадського порядку Республіки Кіпр;
-          для отримання необхідного для перекладу пакету документів, представнику ТОВ "Мегаполісжитлобуд" пропонується з`явитися до Північного апеляційного господарського суду 24.02.2020;
-          зупинено провадження у справі № 910/3980/16 до виконання доручення про вручення судових документів або повідомлення про неможливість такого вручення.

5.          В частині зупинення провадження у справі суд апеляційної інстанції мотивував свої висновки тим, що відповідач у даній справі є нерезидентом, а тому з метою його належного повідомлення про наявність спору, а також про зміну складу судової колегії, існує необхідність вручення документів відповідачу шляхом направлення судового доручення компетентному органу Кіпру (Permanent Secretary Ministry of Justice and Public Order 125 Athalassas Avenue 1461 NICOSIA), у зв`язку з чим провадження у справі підлягає зупиненню на підставі п. 4. ч. 1. ст. 228 ГПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги  та узагальнення їх доводів

6.          Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, Національний банк України звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 скасувати та передати справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.

7.          Вимоги касаційної скарги обґрунтовані тим, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням принципів господарського судочинства та є такою, що порушує права скаржника як позивача на судовий захист, оскільки: апеляційний суд не врахував можливості надсилання судових документів відповідачу безпосередньо поштою відповідно до ст. 10 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних і комерційних справах від 15.11.1965 (далі - Конвенція); у суду апеляційної інстанції не було підстав для повторного направлення до компетентного органу іноземної держави судового доручення про вручення документів у зв`язку з тим, що судом вже були вжиті заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи судом апеляційної інстанції; має місце порушення прав позивача на розгляд справи впродовж розумного строку. 

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

8.          ТОВ "Мегаполісжитлобуд" подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Позиція Верховного Суду

9.          Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування апеляційним судом норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наступне.

10.          Суд касаційної інстанції переглядає ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 лише в частині зупинення апеляційного провадження у справі, з мотивів, викладених в ухвалі Верховного Суду від 07.05.2020.

11.          Як встановлено судом апеляційної інстанції, Компанія "Pora Trading Limited" (відповідач) є нерезидентом (Республіка Кіпр), яка не має свого представництва на території України, є юридичною особою, що створена і існує за законодавством країни Кіпр.

12.          Згідно зі ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 

13.          Як передбачено частинами першою та другою ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

14.          Відповідно до ст. 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

15.          За приписами до ч. 1 - 4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

16.          Статтею 365 ГПК України передбачено, що іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

17.          Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ГПК України у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

18.          Водночас названою нормою встановлено право, а не обов`язок суду звертатися у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави з судовим дорученням.

19.          У п. 4 ч. 1 ст. 228 ГПК України передбачено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у разі звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги або вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

20.          Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Конвенцією, до якої Україна приєдналася 19.10.2000 відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000.

21.          Відповідно до ч. 1 ст. 1 Конвенції ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

22.          Згідно з ч. 1 ст. 2 Конвенції кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3- 6. 

23.          Відповідно до ст. 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно. 

24.          Водночас ст. 10 Конвенції передбачено, що якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

25.          З інформації, розміщеної на офіційному сайті Постійного бюро Гаазької конференції з міжнародного приватного права www.hcch.net, вбачається, що Нотою, датованою 05.01.1984, уряд Кіпру зазначив, що не заперечує проти способів передачі документів особам, які перебувають на території його країни безпосередньо поштою, відповідно до положень статті 10 Конвенції.

26.          Відповідно до ст. 15 Конвенції якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесене, поки не буде встановлено, що: a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту. 

27.          Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. 

28.          Тобто, положення Конвенції не допускають винесення судом рішення у справі до виконання певних умов у разі неявки відповідача.

29.          Колегією суддів також враховано, що 06.09.2004 між Україною та Республікою Кіпр підписано Угоду про правову допомогу в цивільних справах, яка ратифікована Законом України № 2910-IV від 22.09.2005 та набрала чинності 18.03.2006.

30.          За умовами даної Угоди громадяни однієї Договірної Сторони користуються на території іншої Договірної Сторони таким самим правовим захистом щодо своїх особистих та майнових прав, що й громадяни цієї іншої Договірної Сторони. Громадяни однієї Договірної Сторони мають право на вільний та безперешкодний доступ до судів та інших органів другої Договірної Сторони, до компетенції яких входять цивільні справи, і можуть звертатися до них, подавати клопотання і позови та здійснювати інші дії, необхідні у зв`язку з судовим розглядом, на тих самих умовах, що й громадяни другої Договірної Сторони. Положення цієї Угоди застосовуються до юридичних осіб, які мають своє місцезнаходження на території будь-якої з Договірних Сторін і які були створені відповідно до її законодавства. 

31.          Відповідно до ст. 8 Угоди між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах в запиті про вручення документів зазначається повна адреса особи, якій слід вручити документи. Якщо документи не можуть бути вручені за адресою, зазначеною в запиті про вручення, то запитуваний орган вживає необхідних заходів для встановлення точної адреси. Якщо точну адресу встановити неможливо, то запитувана Договірна Сторона інформує про це запитуючу Договірну Сторону та повертає документи. Підтвердження про вручення документів оформлюється відповідно до норм, діючих на території запитуваної Договірної Сторони. У підтвердженні зазначаються дата й місце вручення, а також ім`я особи, яка отримала документи.

32.          Як вбачається з матеріалів справи суд апеляційної інстанції ухвалою від 12.02.2020 зупинив провадження у даній справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 228 ГПК України, пославшись на необхідність вручення відповідачу документів (зокрема ухвали апеляційного суду від 12.02.2020) шляхом направлення судового доручення компетентному органу Кіпру (Permanent Secretary Ministry of Justice and Public Order 125 Athalassas Avenue 1461 NICOSIA).

33.          Разом з тим, дійшовши висновку про неможливість розгляду даної справи до виконання доручення про вручення судових документів або повідомлення про неможливість такого вручення, суд залишив поза увагою, що ним вже вживались заходи відповідно до вимог ГПК України та Конвенції, пов`язані з повідомленням відповідача (нерезидента) про розгляд даної справи у суді апеляційної інстанції.

34.          Так, як вбачається з матеріалів справи з метою вручення відповідачу судових документів та повідомлення останнього про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції, з урахуванням наведених вище положень законодавства та міжнародних договорів здійснив відправлення судових документів відповідачу через центральний орган Республіки Кіпр - Міністерство юстиції і суспільного порядку.

35.          Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що 20.04.2018 Міністерством юстиції і суспільного порядку через Районний суд Нікосії в особі старшого судового пристава в районному суді Нікосії Я. Д. Лойсой були передані судові документи у справі № 910/3980/16 відповідальній особі Компанії "Pora Trading Limited".

36.          Відповідно до підтвердження про вручення судових документів за кордоном від 02.05.2018 Головний реєстратор Верховного Суду Кіпру Ірині Христодулу засвідчила, що копії судових документів у справі № 910/3980/16 вручені 20.04.2018 в офісі Компанії "Pora Trading Limited" відповідальній особі та що вручення було виконано відповідно до вимог законодавства та практики Верховного Суду Кіпру.

37.          Наведеним підтверджується, що відповідач у даній справі обізнаний щодо розгляду у суді апеляційної інстанції справи №910/3980/16 за його участі.

38.          Ані норми чинного процесуального законодавства України, ані приписи зазначених вище міжнародних договорів, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, не містять вимоги щодо необхідності повідомлення іноземного суб`єкта господарювання про кожне наступне судове засідання у справі шляхом направлення до компетентного органу іноземної держави судового доручення про вручення документів нерезиденту України, та, у зв`язку з цим, зупинення щоразу провадження у справі, що, у свою чергу, призводить до порушення розумного строку розгляду справи (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №910/6880/17).

39.          Посилання суду апеляційної інстанції на зміну складу суду під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не спростовує зазначених висновків Верховного Суду, з урахуванням, у тому числі, наступного.

40.          У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

41.          Суд касаційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

42.          При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

43.          Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

44.          Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

45.          Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). 

46.          Враховуючи наведене, а також те що перегляд рішення місцевого суду в суді апеляційної інстанції здійснюється ще з 05.07.2017, про що відповідач є обізнаний, то Верховний Суд дійшов висновку, про те, що судом апеляційної інстанції не обґрунтовано дійсної необхідності для зупинення провадження у справі ухвалою від 12.02.2020.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

47.          Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

48.          Згідно з ч. 6 ст. 310 ГПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

49.          Отже, з огляду на наведені порушення апеляційним судом норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про те, що ухвала Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 підлягає скасуванню в частині зупинення провадження у справі №910/3980/16 з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Розподіл судових витрат

50.          Оскільки в даному судовому провадженні переданий на вирішення суду спір по суті не вирішувався, а мало місце вирішення лише процесуального питання, то відповідно до вимог ст. 129 ГПК України суд касаційної інстанції не здійснює розподіл судового збору.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Національного банку України задовольнити частково.

2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 скасувати в частині зупинення провадження у справі № 910/3980/16 до виконання доручення про вручення судових документів або повідомлення про неможливість такого вручення.

3. Справу № 910/3980/16 направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя           О. А. Кролевець

Судді          Н. М. Губенко

          І. В. Ткач