Справа № 457/1443/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т. 
Провадження № 22-ц/811/1102/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 82

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2020 року                                           м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого:  Ванівського О.М.,
суддів: Мельничук О.Я., Цяцяка Р.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 24 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ "Приватбанк" про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні картковими рахунками та захист прав споживача, -

в с т а н о в и л а:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до АТ КБ "Приватбанк" про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні картковими рахунками та захист прав споживача.
Свої вимоги мотивував тим, що між ним та відповідачем АТ КБ «Приватбанк» (надалі банк) було укладено договір банківського обслуговування (надалі- договір) на підставі заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (які знаходяться на сайті банку www.pb.ua). Підписавши дану заяву позивач погодився з умовами та тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір.
На виконання умов договору після підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, банк відкрив йому картковий рахунок № НОМЕР_1 . З метою доступу та надання можливості користування картковим рахунком, позивачу було видано банківську картку «Універсальна».
10.06.2019 року відповідач без пояснення причини обмежив його право користуватися картковим рахунком № НОМЕР_1 шляхом блокування вказаного карткового рахунку, в тому числі заблокувавши на вказаному рахунку його особисті кошти в розмірі 2000, 00 грн.
Після неодноразових звернень на гарячу лінію «3700», він не отримав вичерпної відповіді на якій підставі йому встановлено обмеження у використанні та розпорядженні власними коштами та заблоковано карткові рахунки і працівниками банку постійно надавалась стандартна відповідь – «Ваше звернення зафіксовано».
Просив суд зобов`язати АТ «КБ «Приватбанк» усунути перешкоди у розпорядженні та користуванні розрахунковими рахунками.
Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 24 січня 2020 року позов задоволено частково.
Зобов`язано АТ КБ "Приватбанк" усунути перешкоди у розпорядженні та користуванні ОСОБА_1 картковим рахунком № НОМЕР_1 .
Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" в дохід держави судовий збір в розмірі 384,20 грн.
Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував в повній мірі всіх обставин, що мають значення для справи.
Покликається на те, що 10 червня 2019 року АТ «КБ «Приватбанк» надіслали ОСОБА_1 повідомлення про розірвання договорів і закриття рахунків. Згідно даного повідомлення, АТ «КБ «Приватбанк» повідомив про прийняте Банком рішення, згідно з яким будуть розірвані укладені договори та закриті поточні рахунки, на підставі ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч. 1 ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта. ОСОБА_1 таке повідомлення отримав, а відтак був повідомлений про розірвання договорів та закриття рахунків.
Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Задовольняючи позовні вимоги про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні картковими рахунками, суд першої інстанції виходив з того, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду зважаючи на наступне. 
Матеріалами справи та судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського обслуговування на підставі заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. 
На виконання умов договору після підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, банк відкрив позивачу картковий рахунок № НОМЕР_1 . З метою доступу та надання можливості користування картковим рахунком, позивачу було видано банківську картку «Універсальна», що підтверджується копією банківської картки "Універсальна".
Згідно ст. ст. 1066, 1067 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.
У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 1075 ЦК України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка у  випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
Як вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2019 року АТ «КБ «Приватбанк» надіслали ОСОБА_1 повідомлення про розірвання договорів і закриття рахунків. Згідно даного повідомлення, АТ «КБ «Приватбанк» повідомив про прийняте Банком рішення, згідно з яким будуть розірвані укладені договори та закриті поточні рахунки, на підставі ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч. 1 ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта.
Вказане відправлення за номером 4931702744081 вручене ОСОБА_1 15.06.2019 року.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що АТ «КБ «Приватбанк» не перешкоджав у користуванні та розпорядженні картковим рахунком ОСОБА_1 та не блокував такого, а розірвав договір та закрив рахунок, про що повідомили позивача.
Відтак рішення суду першої інстанції слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким слід відмовити в задоволенні позову.
Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1), і що суд апеляційної інстанції, у випадку зміни рішення або ухвалення нового, відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).
З урахуванням наведеного до стягнення з позивача в користь АТ «КБ «Приватбанк» підлягає 3153 грн. судового збору, які було сплачено ними при подачі апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволити.
Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 24 січня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ "Приватбанк" про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні картковими рахунками та захист прав споживача – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 3153  грн. судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повну постанову складено 10 червня 2020 року.

Головуючий                                                        О.М.Ванівський

Судді:                                                                 О.Я. Мельничук 

Р.П.Цяцяк