ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/601/20 Справа № 205/3009/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Варенко О.П.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В., 
за участю секретаря - Василенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 
на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 05.12.2006 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNUGGK70470136, згідно умов якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 400,00 доларів США на термін до 05.12.2026 року. 
З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 05.12.2006 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. 
Разом з тим, відповідачі свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконали, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 25.03.2016 року склав 24 551,46 доларів США, яка складається з наступного: 21 382,33 доларів США – заборгованість за кредитом; 2 075,40 доларів США – заборгованість по процентам за користування кредитом; 840,00 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом; 253,73 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. 
Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 24 551,46 доларів США, що за курсом 26,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.03.2016 року складає 644475,83 грн та судові витрати. 
01.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним. Уточнивши позовні вимоги в редакції від 17.10.2016 року, посилався на те, що кредитний договір № DNUGGK70470136 від 05.12.2006 року складений з суттєвими порушеннями істотних умов договору, встановлених діючим законодавством. Вважає, що Банком порушено положення Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема не було повідомлено позичальника про сукупну вартість кредиту. Крім того, Банк ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному кредитним договором. 
ОСОБА_1 просив суд визнати порушеним його право як споживача фінансових послуг банку; визнати недійсним кредитний договір № DNUGGK70470136 від 05.12.2006 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ним.
Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» та зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні вимог банку та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що, звертаючись з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» діяв на підставі довіреності на представництво інтересів Юкрейн Мортгейдж лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі, а на момент ухвалення оскаржуваного рішення кредитний договір № DNUGGK70470136 від 05.12.2006 року був в провадженні ПриватБанку.
ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду — без змін.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 05.12.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNUGGK70470136, згідно умов якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 42 000,00 доларів США на купівлю квартири та 8 400,00 доларів США на сплату страхових платежів, строком до 05.12.2026 року, а позичальник зобов`язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених Договором та графіком платежів (а.с. 16-20 том 1).
       З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 05.12.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № DNUGGK70470136, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник (а.с.21, том 1).
Також 05.12.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № DNUGGK70470136, за умовами якого останній передав Банку в іпотеку нерухоме майно – квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 66-70, том 3).
Згідно розрахунку заборгованості за вказаним договором, станом на 25.03.2016 року, ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму 24 551,46 доларів США, яка складається з наступного: 21 382,33 доларів США – заборгованість за кредитом; 2 075,40 доларів США – заборгованість по процентам за користування кредитом; 840,00 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом; 253,73 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 5-11, том 1).
Як вбачається з відомостей з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, 19.02.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстрові номера № НОМЕР_1 , 352, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором до «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» перейшло право вимоги, як первісному кредитору за кредитними та забезпечувальними договорами, за яким перейшло право вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 147, том 1).
21.02.2007 року між «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про обслуговування іпотечних активів, відповідно до якого позивач має право, повноваження та компетенцію здійснювати та забезпечувати здійснення будь-яких та усіх дій, що необхідні, відповідні або пов`язані із здійсненням розрахунків та пов`язаних обслуговуванням іпотечних активів або реалізацією такого права, повноважень та вчинення дій на власний розсуд або виконання таких зобов`язань та обов`язків (а.с. 194-212, том 3).
Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ст. 4 ЦК України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Відповідно до договору викупу (відступлення) прав вимоги від 14 квітня 2016 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та «Ті -Ем-Еф Трасті Лімітед», сторони домовилися, що продавець «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» бажає продати (відступити), а покупець – ПАТ КБ «ПриватБанк» бажає придбати відповідні основні іпотечні активи за оплату ціни викупу на умовах, викладених у цьому договорі.
На час пред`явлення позову до суду 12.04.2016 року, Договір викупу від 14.04.2016 року укладений не був, а тому АТ КБ «ПриватБанк» є не належним позивачем у даній справі.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що на момент звернення АТ КБ «ПриватБанк» з позовом право вимоги за договором № DNUGGK70470136 від 05.12.2006 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , належало «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі», суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що звертаючись з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» діяв на підставі довіреності на представництво інтересів Юкрейн Мортгейдж лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки така довіреність не передбачала правомочність ПАТ КБ «ПриватБанк» на отримання заборгованості за кредитним договором на користь банку.
       Таким чином, передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення в оскаржуваній частині колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» – залишити без задоволення. 
Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року в оскаржуваній частині – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко 

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова