ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Катющенко В.П.
                                                                                                      Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2020 року                                                                                     Справа № 640/2790/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:            Епель О.В., 
суддів:                                    Глущенко Я.Б., Степанюка А.Г., 
за участю секретаря           Лісник Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 січня 2020 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про                     визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) про:
1) визнання протиправними дій відповідача щодо призначення позивачу пенсії у розмірі, обчисленому з порушенням вимог законодавства та без урахування вимог заявника;
2) зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу пенсії, з урахуванням:
- перерахування коефіцієнта страхового стажу ОСОБА_1 , з урахуванням періоду навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1974 по 01.03.1980;
- перерахування коефіцієнта страхового стажу ОСОБА_1 і коефіцієнта заробітної плати, без урахування періоду з 01.01.2003 по 12.11.2003 та без урахування періоду з 01.09.2011 по 30.09.2013;
- перерахування коефіцієнта страхового стажу ОСОБА_1 , з урахуванням періоду роботи в малому спільному підприємстві «Сучасні технології, інформація та впровадження» з 01.04.1992 по 05.01.1995;
3) зобов`язання відповідача виплатити позивачу компенсацію в розмірі невиплаченої частини пенсії за період, починаючи з 23.03.2017, та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати цієї частини пенсії.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково:
1) визнано протиправними дії відповідача щодо призначення позивачу пенсії у розмірі, обчисленому з порушенням вимог законодавства та без часткового урахування вимог заявника;
2) зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з 23.03.2017, з урахуванням:
- перерахування коефіцієнта страхового стажу ОСОБА_1 , з урахуванням періоду навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1974 по 01.03.1980;
- перерахування коефіцієнта страхового стажу ОСОБА_1 і коефіцієнта заробітної плати без урахування періоду з 01.01.2003 по 12.11.2003;
- перерахування коефіцієнта страхового стажу ОСОБА_1 з урахуванням періоду роботи в малому спільному підприємстві «Сучасні технології, інформація та впровадження» з 01.07.1992 по 05.01.1995.
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Ухвалюючи зазначене рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія позивача має розраховуватися, з урахуванням періоду його навчання у вищому навчальному закладі, періоду роботи в МСП «Сучасні технології, інформація та впровадження» та без урахування періоду з 01.01.2003 по 12.11.2003.
Відмовляючи в іншій частині позовних вимог (щодо виключення зі страхового стажу позивача періоду з 01.09.2011 по 30.09.2013 та щодо виплати компенсації), суд першої інстанції виходив з наступного: 
1) що законодавством регламентовано граничний термін 60 місяців, що не може бути більше 10% всього страхового стажу і відповідачем вже виключено з розрахунку пенсії позивача період з найменшим заробітком з 01.10.2013 по 31.12.2016 (39 місяців), а тому виключення ще періоду, про який просить позивач (фактично ще 25 місяців) не відповідатиме вимогам чинного законодавства;
2) позовні вимоги щодо виплати позивачу компенсації є передчасними за виниклих правовідносин.
Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій наполягає на тому, що за чинним законодавством з його пенсії на підставі його заяви можуть бути виключені будь-які періоди до 60-ти календарних місяців страхового стажу, що це є право пенсіонера, а також наголошує на необхідності розмежування поняття «заробітна плата» та «страховий стаж».
Крім того, у своїй скарзі апелянт стверджує, що ефективне відновлення його порушених прав можливо лише при зобов`язанні відповідача виплатити йому компенсацію в розмірі невиплаченої частини пенсії за період з 23.03.2017 та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів вказаної виплати.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить його скасувати і ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі.
В іншій частині (про задоволення позовних вимог) рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2020 було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, вважаючи доводи апелянта не обґрунтованими та безпідставними.
Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, яке задоволено ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020, oj  занесена до протоколу судового засідання.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020, яка  занесена до протоколу судового засідання, суд, враховуючи зазначене клопотання позивача та неявку відповідача в судове засідання, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, вирішив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на вимоги апеляційної скарги, колегія суддів здійснює апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції у її межах, тобто в частині відмови в задоволенні позову. 
В іншій частині про задоволення позовних вимог рішення суду першої інстанції, відповідно до статті 308 КАС України, апеляційним судом не переглядається.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ у м. Києві) та отримує пенсію за віком.
20.07.2018 позивач звернувся до ГУ ПФУ у м. Києві із заявою вх. № В-4135 від 20.07.2018, в якій просив здійснити йому перерахунок та виплату пенсії за віком, з урахуванням обраних ним періодів та відповідних зауважень.
Листом від 03.08.2018 № 52872/02/В-4135 відповідачем було надано позивачу роз`яснення стосовно процедури проведення перерахунку в контексті періодів, про які заявник вказав у своїй заяві.
З відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 03.08.2018 № 52872/02/В-4135 та розрахунку стажу і заробітної плати позивача вбачається, що відповідачем при розрахунку пенсії позивача було виключено заробіток за 39 місяців у період з 01.10.2013 по 31.12.2016, як період з найменшим заробітком, що становить не більше 10 % тривалості страхового стажу.
Такі дії ГУ ПФУ у м. Києві позивачем в цій справі не оскаржуються.
Оскільки за наслідками розгляду заяви позивача не було здійснено перерахунку коефіцієнта страхового стажу, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим адміністративним позовом за захистом свого права на належне пенсійне забезпечення.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №  1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ), «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.
За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.
Статтею 87 Закону № 1788-XII передбачено, що нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії.
Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Згідно зі ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Відповідно до ст. 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано право особи на виключення при здійсненні розрахунку її пенсії певних періодів страхового стажу.
Разом з тим, такі періоди сукупно не можуть перевищувати 60-ти календарних місяців та 10% страхового стажу особи, що є граничними імперативними нормами.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 756/17125/14-а.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що зі страхового стажу позивача для обчислення його пенсії відповідачем вже було виключено 39 місяців за період з 01.10.2013 по 31.12.2016, що є періодом з найменшим заробітком, а тому виключення ще 25-ти місяців за період з 01.09.2011 по 30.09.2013 не відповідатиме вищенаведеним вимогам чинного законодавства, зокрема статті 40 Закону № 1058-IV.
З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в цій частині вимог.
При цьому, доводи апелянта про те, що чинним законодавством з його пенсії на підставі його заяви можуть бути виключені будь-які періоди до 60-ти календарних місяців страхового стажу і що це є право пенсіонера, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки, як відзначалося вище, 60 календарних місяців є загальним сукупним періодом (максимально можливим).
Твердження  апелянта щодо необхідності розмежування поняття «заробітна плата» та «страховий стаж» колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що судом першої інстанції правильно було застосовано відповідну термінологію у розумінні саме статті 40 Закону № 1058-IV та в контексті виниклих між сторонами спірних правовідносин.
Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог (щодо виплати позивачу компенсацій), апеляційний суд зазначає, що на теперішній час, враховуючи висновки суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог та резолютивну частині рішення, яка підлягатиме до виконання відповідачем, вирішення питання щодо виплати відповідної компенсації позивачу належить до дискреційних повноважень ГУ ПФУ у м. Києві, які ним ще не реалізовані.
Разом з тим, згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тож, вирішення судом питання щодо зобов`язання відповідача виплатити позивачу компенсацію в розмірі невиплаченої частини пенсії за період, починаючи з 23.03.2017, та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати цієї частини пенсії, виходить за межі завдань адміністративного судочинства, визначених у статті 2 КАС України.
При цьому, у контексті дослідження даного питання, судова колегія зазначає, що підстави для вирішення відповідачем питання щодо виплати позивачу вказаної компенсації безпосередньо пов`язане з результатом розгляду цього судового спору та в наступному буде зумовлено виконанням відповідачем судового рішення в цій справі.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення таких позовних вимог на стадії виниклих між сторонами в цій справі правовідносин.
Доводи апелянта про те, що ефективне відновлення його порушених прав можливо лише при зобов`язанні відповідача виплатити йому компенсацію в розмірі невиплаченої частини пенсії за період з 23.03.2017 та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів вказаної виплати, судова колегія вважає необґрунтованими з огляду на вищезазначене.
Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №  30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Отже, судом першої інстанції повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 січня 2020 року - без змін.
Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають..
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 січня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 31 березня 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: