ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ України
02 червня 2020 року
м. Харків
Справа № 638/8843/15
Провадження № 22-ц/818/1608/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Хорошевського О.М.
суддів        Бурлака І.В., Яцини В.Б.
за участю секретаря Іманвердізаде А.А.
Учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»
заявник - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»
боржник -  ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу 
заапеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 грудня 2019 року, постановлену суддею Шестаком О.І., за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони у виконавчому провадженні, у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов`язання Банку виключити з реєстра відомості, 
УСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з заявою, в якій просило змінити вибулого стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» його правонаступником - ТОВ «Вердикт Капітал» у справі №638/8843/15-ц за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №207-13-А. Розгляд заяви про за міну сторони у справі просить здійснити без його участі.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 14.03.2016 Дзержинський районний суд м. Харкова ухвалив рішення по справі про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №207-13-А.
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.06.2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.03.2016 в частині відмови в задоволенні позову АТ «Банк «Фінанси та Кредит» скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Банк «Фінаси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1802,13 доларів СШA, що еквівалентно 40119,74 грн., прострочена заборгованість по основному боргу 402,27 доларів США, що еквівалентно 8955,50 грн., прострочена заборгованість по відсоткам та 50000 грн. пені, а також судовий збір в сумі 2081,05 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Заявник вказує, що 03.10.2018 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №207-13-А, укладеного між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та боржником.
Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 грудня 2019 року заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено.
Здійснено процесуальне правонаступництво по справі відносно позивача (стягувача) АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «Вердикт Капітал».
Замінено стягувача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Вердикті Капітал» (код ЄДРПОУ: 36799749, місце знаходження: вул. Кудрявський узвіз, 5-Б, м. Київ, 04053) у справі №638/8843/15-ц за позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 207-13-А.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2  просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як постановлену з порушенням норм матеріального та процесуального права та повернути повторну заяву без розгляду.

Скарга містить посилання на те, що його не було повідомлено про час та місце розгляду справи, чим порушено його право брати участь у судових засіданнях.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заявник вже звертався із аналогічною заявою, за результатами розгляду якої ТОВ «Вердикт Капітал» було відмовлено ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2019 року. Ця ухвала не оскаржена та набула законної сили.

Разом з тим, зазначає, що виконавче провадження ще не розпочато, а у зв`язку із спливом строків пред`явлення виконавчого листа до виконання вже розпочате і не буде.
Вказує, що не має заборгованості перед Банком по кредитному договору.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про зміну стягувача суд першої інстанції керувався приписами ст. 512, 514 ЦК України та ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження». 

Судова колегія з таким висновком погоджується, враховуючи, що він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11 (провадження № 61-46230св18).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: заміна сторони виконавчого провадження, а не заміна сторони лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. 

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня  2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18),  від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18) та від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження  № 61-20171св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Задовольняючи заяву ТОВ «Вердикт Капітал", суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що заявник набув всіх прав кредитора , у тому числі й на отримання виконання зобов`язань за кредитним договором, де боржником є ОСОБА_2 , а тому звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає вимогам статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Відносно доводів апеляційної скарги про відсутність заборгованості перед банком та посилання на рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 березня 2015 року, судова колегія не приймає їх до уваги, оскільки зазначеним рішенням встановлено не відсутність заборгованості, а не доведеність відсутності заборгованості за кредитним договором ОСОБА_2 перед Банком.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом рпніше вже разглядалась аналогічна заява ТОВ "Вердикт Капітал" висновків суду першої інстанції не спростовує. Підстави для закриття провадження у справі у розумінні п. 3. ч. 1. ст. 255 ЦПК України відсутні. 

До тогож судова колегія не вбачає у діях заявника ознак, передбачених ст. 44 ЦПК України.

При вирішенні даної справи правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Щодо посилань в апеляційній скарзі, що під час розгляду у заочному порядку заяви ТОВ "Вердикт Капітал" Торбу А.А. не було повідомлено про час та місце розгляду справи, чим порушено його право брати участь у судових засіданнях, судова колегія зазначає, що за правилами ч. 3 ст. 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. 251, п.1 ч.1 ст. 374, 375, ст.ст. 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, які продовжуються на строк карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної інфекції «COVID-19», може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий                                                                              О.М. Хорошевський 
Судді:                                                                                   І.В. Бурлака
                                                                              В.Б. Яцина
Повний текст постанови складено 05 червня 2020 року.