ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 р. 	Справа № 520/12568/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мінаєва К.В., м. Харків, по справі № 520/12568/19
за позовом              ОСОБА_1  
до             Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                     
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ
    ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту – ГУПФУ в Харківській області, відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області при відмові ОСОБА_1 в переведенні з 23.05.2019 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, як працівнику льотного складу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести з 23.05.2019 ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років, як працівника льотного складу;
- здійснити перерахунок пенсії з 23.05.2019 відповідно до ч.3 ст.53 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і до п.7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 р. №418, з урахуванням раніше проведених виплат;
- допустити постанову до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць з 23.05.2019 р. по 22.06.2019 р.
В обґрунтування позову позивач пояснила, що з 26.02.1986 була прийнята на роботу лаборантом в Богодухівський учбовий авіаційний центр ДТСААФ, а з 01.10.1986 – переведена на посаду фельдшера. У травні 1986 року позивачка виконала 5 стрибків з парашутом з реактивних вертольотів Мі-2. З 22.05.1987 наказом начальника БУАЦ №101 від 11.05.1987 позивачку як медичного працівника, яка має досвід роботи стрибків з парашутом, була за суміщенням зараховано парашутистом-рятувальником позаштатної парашутно-десантної групи. В період з 22.05.1987 по 26.07.1999 ОСОБА_1 щорічно виконувала норми стрибків з парашутом з реактивних вертольотів Мі-2 та Мі-8. Факт роботи позивачки парашутистом-рятувальником позаштатної парашутно-десантної групи з 22.05.1987 по 26.07.1999 підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 . Крім того, з 1987 року позивачці було видано свідоцтво бортового оператора по випуску парашутистів та з 1987 року запроваджено облік нальоту годин в особистій льотній книжці. В період з 1987 року по 1999 рік включно ОСОБА_1 щорічно виконувала плани навчально-льотної підготовки бортового оператора по випуску парашутистів, що підтверджується записами в особистій льотній книжці позивачки та довідкою Харківської обласної організації Товариства сприяння обороні України від 24.04.2019. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що вислуга років позивачки у пільговому обчисленні складає більше 20 років (24 роки), вважає, що має право на пенсію за вислугу років за ч.1 ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.4 Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 21.07.1992 №418, як працівник льотного та льотно-випробного складу (парашутист-рятувальник позаштатної парашутно-десантної групи). Поряд з цим, стверджує, що має право на обчислення розміру пенсії у відповідності до ч.3 ст.53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 по справі № 520/12568/19, прийнятим в порядку спрощеного провадження без виклику сторін,  адміністративний позов ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.,м. Харків,61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області при відмові ОСОБА_1 в переведенні з 23.05.2019 р. з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, як працівнику льотного складу.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести з 23.05.2019 р. ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років, як працівника льотного складу.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) пенсії у межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 по справі № 520/12568/19 заяву про усунення очевидної описки в судовому рішенні по адміністративній справі №520/12568/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Виправлено описку на сторінці четвертій в третьому абзаці судового рішення від 26.12.2019 р. по адміністративній справі №520/12568/19, зазначивши: "Таким чином робота на посаді, яку обіймала позивачка у військовій частині НОМЕР_2 , має бути зарахована в період з 22.05.1987 по 26.07.1999 до вислуги років, як особі льотного складу, відповідно до статті 54 Закону "Про пенсійне забезпечення", у подвійному розмірі.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції змінити (доповнити) мотивувальну частину рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 по справі № 520/12568/19, доповнивши її текстом «В період з 22.05.1987 по 26.07.1999 ОСОБА_1 щорічно виконувала план навчально-льотної підготовки бортового оператора по випуску парашутистів» та змінити резолютивну частину вказаного рішення в частині «В іншій частині позовних вимог – відмовити», замінивши словами «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 23.05.1999 відповідно до ч.3 ст.53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та до п.7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418, з урахуванням раніше проведених виплат.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції, внаслідок неповного встановлення обставин справи, залишено поза увагою те, що позивачка щорічно виконувала не лише річні норми стрибків з реактивних вертольотів, а й плани навчально-льотної підготовки бортового оператора по випуску парашутистів, що є істотним, оскільки у ч.3 ст.53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вживається саме термін «бортові оператори, які виконують спеціальні роботи в польотах» і не передбачено поняття «парашутист-рятівник».
Вказує, що згідно з усною консультацією, наданою фахівцями відповідача, розмір пенсії позивачки після переведення її на пенсію за вислугу років обчислюється відповідно до ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не у відповідності до ч.3 ст.53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.7 Порядку № 418, у зв`язку з чим розмір пенсії ОСОБА_1 значно зменшився, хоча повинен був збільшитися. Так, при виконанні рішення суду відповідач провів перерахунок пенсії позивачки відповідно до ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», обчисливши коефіцієнт стажу позивачки в розмірі 0,24333, в той час як згідно з п.7 Порядку № 418 цей коефіцієнт повинен складати 0,59 (тобто 59% від заробітку, з яких 50% - за 20 років вислуги та 4% - за 4 роки вислуги понад 20 років). Такі дії відповідача призвели до нарахування переплати пенсії в сумі 3254,57 грн. та утримання цієї суми з пенсії ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про передчасність вимоги щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивачки на підставі ч.3 ст.53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.7 Порядку № 418, є необґрунтованим та таким, що зроблений внаслідок неповного з`ясування обставин справи.
Відповідач в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Стверджує, що дія ст.53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» поширюється лише на працівників льотно-випробного складу, які вийшли на пенсію до набрання чинності Законом України від 14.11.1995 № 429/95-ВР «Про внесення змін до статті 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто, до 14.11.1995. Вказує, що в силу абз.1 п.16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту – Закон № 1058) інші нормативно-правові акти, у т.ч. й Закон України «Про пенсійне забезпечення», застосовуються в частині, що не суперечить Закону № 1058. У свою чергу, пунктом 2-2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 визначено, що розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 Закону № 1058. Отже, розмір пенсії ОСОБА_1 за вислугу років не може бути визначений за ч.3 ст.53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.7 Порядку № 418, оскільки ці норми суперечать п. 2-2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058.
Вважає, що ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії за вислугу років як працівник льотного складу, оскільки основним місцем роботи позивачки є посада фельдшера. Робота парашутиста рятувальної парашутно-десантної групи є роботою за сумісництвом, яка не зараховується до спеціального стажу роботи та права на пенсію за вислугу років не дає. Крім того, стверджує, що архіви військової частини НОМЕР_3 за період березня 1994 року по 1999 рік передані у Державний галузевий архів Міністерства оборони України (м. Київ). Отже, довідки від 24.04.2019 № 1/87 та № 1/88 були видані Товариством сприяння обороні України (ТСО) Харківської області позивачці безпідставно. Вказує, що перевіркою достовірності виданої позивачці довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за вислугу років, результати якої оформлені актом від 11.06.2019 № 2177, пільговий стаж роботи ОСОБА_1 не підтверджено. Згідно з наданими документами загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 18 років 06 місяців 23 дні, спеціальний стаж відсутній. Отже, підстави для призначення позивачці пенсії за вислугу років, передбачені п. «а» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відсутні, а тому відповідачем цілком правомірно відмовлено позивачці у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років.
28.02.2020 від позивача надійшла заява про уточнення вимог апеляційної скарги, в якій позивач просить суд апеляційної інстанції резолютивно-зобов`язальну частину оскаржуваного рішення викласти в такій редакції : «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 23.05.2019 відповідно до ч.3 ст.53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та до п.7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418, в розмірі 59% від заробітку, з урахуванням раніше проведених виплат. Встановити строк подання звіту про виконання постанови» (примітка : в апеляційній скарзі була описка про перерахунок пенсії з 23.05.1999).  
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером-інвалідом загального захворювання першої групи, пенсія позивача обчислюється за нормами Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
В період з 1981р. по 1984 р. ОСОБА_1 навчалася в Богодухівському медичному училищі за кваліфікацією фельдшера та одночасно в якості спортсмена навчалася в військово-патріотичному гуртку “Юний десантник” Богодухівського учбового авіаційного центру ДТСААФ (надалі скорочено - БУАЦ). В 1983 році виконала 2 стрибки з парашутом з поршневого літака АН-2, що підтверджується дипломом ЗТ-1 № НОМЕР_4 та записом на стор. 2 парашутної книжки позивачки (а.с.14)
26.02.1986 позивачка була прийнята в Богодухівський учбовий авіаційний центр ДТСААФ в здравпункт лаборантом наказом №18 від 26.02.1986.
У травні 1986 року позивачка виконала 5 стрибків з парашутом з реактивних вертольотів Мі-2.
01.10.1986 ОСОБА_1 згідно з наказом №53 від 01.10.1986 (а.с.22) була переведена на посаду фельдшера, що підтверджується записами №3-№4 в трудовій книжці та довідкою Харківської обласної організації Товариства сприяння обороні України (далі по тексту – ХОО ТСОУ) від 24.04.2019 №1/86.
До посадових обов`язків позивачки входило чергування під час льотних змін на аеродромі Гавриші для надання першої (невідкладної) медичної допомоги у разі виникнення аварійних ситуацій під час проведення польотів.
Згідно з п.282 “Настанов по виконанню польотів (мовою оригіналу: Наставлений по производству полетов авиации Вооружённых Сил СССР)”-НПП-88) польоти, не забезпечені в пошуково-рятувальному відношенні, забороняються.
В п.31 “Настанов по авіації пошуково-рятувальній службі СРСР-1990р.” та в аналогічній “Настанові – 1979р.”, які регламентували діяльність всіх відомств авіації, включно ДТСААФ, встановлено: позаштатні рятувальні парашутно-десантні групи (РПДГ) призначаються наказом командира частини в складі 6-8 осіб (в начальних авіаційних частинах – 12-14 осіб). На чергування з пошуково-рятувального забезпечення польотів призначаються 2-3 парашутиста, в тому числі медичний працівник. В період несення чергування РПГД підпорядковується командиру екіпажу, а після десантування діє відповідно до умов, що склалися.
З 22.05.1987 наказом начальника БУАЦ №101 від 11.05.1987 позивачку саме як медичного працівника, яка має досвід роботи стрибків з парашутом, було зараховано парашутистом-рятівником позаштатної парашутно-десантної групи за суміщенням, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_5 (а.с.6).
В період з 22.05.1987 по 26.07.1999 позивачка щорічно виконувала норми стрибків з парашутом з реактивних вертольотів Мі-2 та Мі-8.
28.02.1994 згідно з Директивою Головного Штабу Збройних Сил України від 01.02.1994 № 115/1/045 Богодухівський учбовий авіаційний центр ТСО України переформований у Військову частину НОМЕР_3 .  
26.07.1999 позивачка звільнена зі складу позаштатної пошуково-рятувальної парашутно-десантної групи за п.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку з ліквідацією військової частини НОМЕР_2 .
З 13.09.2001 позивачці встановлено І групу інвалідності, та призначено пенсію по інвалідності.
23.05.2019 позивачка подала відповідачу заяву про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, як працівнику льотного складу.
Листом від 23.07.2019 №477/025-20 відповідач відмовив позивачу в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років з посиланням на те, що для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній щодо призначення пенсії за вислугу років пільговий стаж роботи на посаді парашутиста позаштатної парашутно-десантної групи Богодухівського УАЦ ТСОУ не підтверджено, про що складено акт №2177 від 11.06.2019.
Не погодившись з такою відмовою відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом про визнання протиправними дій ГУПФУ в Харківській області щодо відмови в переведенні позивачки з 23.05.2019 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, як працівнику льотного складу, зобов`язання відповідача перевести з 23.05.2019 ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років, як працівника льотного складу та здійснити перерахунок пенсії з 23.05.2019 відповідно до ч.3 ст.53 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та  п.7 Порядку №418, з урахуванням раніше проведених виплат.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до вислуги років позивача, як парашутиста-рятувальника зараховується час роботи з 22.05.1987 по 26.07.1999 у військовій частині НОМЕР_2 (у подвійному розмірі), а відтак, відмова відповідача в переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію за вислугу років з посиланням на відсутність необхідного трудового стажу є неправомірною.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 23.05.2019 на підставі ч.3 ст.53 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п.7 Порядку № 418, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спір стосується призначення пенсії, вимоги про її перерахунок є передчасними і задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.
Відповідно до п. «а» ч.1 ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019) право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті: працівники льотного і льотно-випробного складу при вислузі років на цих посадах не менше 25 років у чоловіків і не  менше  20 років у жінок.
Згідно з ч.3 ст.53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції Закону  № 1222-XIV від 17.11.1999 «Про внесення змін до деяких законів України», чинній на час звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою від 23.05.2019 про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років) працівникам льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах, пенсії обчислюються з середньомісячного заробітку за роботу, що дає право на пенсію за вислугу років (частина перша статті 64 та статті 65, 66, 69), одержуваного перед її припиненням, і призначаються в розмірах, передбачених частинами першою - третьою, шостою статті 19 та статтею 21 цього Закону для пенсій за віком, і не можуть перевищувати 85 процентів заробітку для працівників льотно-випробного складу та 75 процентів заробітку для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах. При цьому розмір пенсії для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах, не може перевищувати дві з половиною величини середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за календарний рік, що передує місяцю, з якого призначається пенсія.
За приписами п. 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 року №418, у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, наведені положення ч.3 ст.53 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п.7 Порядку № 418 застосовуються під час розрахунку розміру пенсії, призначеної за вислугу років.
Разом з тим, як вбачається зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 та доданих до неї документів,  розрахунок пенсії за вислугу років було здійснено відповідачем лише у січні 2020 року після того, як на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 по справі № 520/12568/19 позивачку було переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років.
До січня 2020 року нарахування пенсії позивачки за вислугу років не здійснювалось, а відтак, підстав для подання позову про зобов`язання перерахувати пенсію позивача із застосуванням ч.3 ст.53 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п.7 Порядку № 418 не існувало, оскільки такий вид пенсії позивач не отримувала.
В процесі виконання оскаржуваного рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 по справі № 520/12568/19 виникли нові правовідносини щодо розрахунку розміру пенсії позивачки за вислугу років, які не були підставами позову ОСОБА_1 , поданого 22.11.2019.
Ті фактичні обставини, викладені в апеляційній скарзі, які слугували підставою для оскарження дій відповідача щодо відмови в застосуванні ч.3 ст.53 Закону України "Про пенсійне забезпечення", - зменшення розміру пенсії внаслідок переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років - мали місце вже після ухвалення оскаржуваного рішення від 26.12.2019, тому не були і не могли бути досліджені судом першої інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спір, який розглядався судом, стосується призначення пенсії за вислугу років, а тому позовні вимоги про зобов`язання ГУПФУ в Харківській області здійснити перерахунок пенсії позивачки відповідно до ч.3 ст.53 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є передчасними та задоволенню не підлягають.
Обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі - зменшення розміру пенсійної виплати внаслідок невірного, на думку позивача, розрахунку розміру пенсії у зв`язку із застосуванням норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" замість положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" - можуть бути підставою для  подання нового позову, однак, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.
Вимоги відповідача про скасування рішення суду першої інстанції  в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій ГУПФУ в Харківській області, зобов`язання перевести позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років не є предметом розгляду в даному апеляційному провадженні, оскільки апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
Керуючись ч.4 ст.229, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -   
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 по справі № 520/12568/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    С.П. Жигилій