Дата документу 16.06.2020 Справа № 325/1077/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 22-ц/807/2030/20                                Головуючий у 1-й інстанції: Пантилус О.П.
Є.У.№ 325/1077/19                                        Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Дашковської А.В.,
                        Кримської О.М.,
секретар:         Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим будинком, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 07 квітня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим будинком, який в ході розгляду справи уточнювала (а.с.223), просила визначити порядок користування житловим будинком і надвірними спорудами, розташованим по АДРЕСА_1 , та виділити їй у користування приміщення відповідно до належної на праві спільної часткової власності ј частки, а співвласнику ОСОБА_2 – відповідно до належних йому ѕ часток згідно другому варіанту висновку експерта № 2595 від 13 січня 2020 року. Зазначала, що сторони є співвласниками житлового будинку, який успадкували після смерті батьків. У 2014 році вона із своєю сім`єю через конфлікт на сході України переїхала із м. Макіївки до Запорізької області, де вимушені винаймати житло, оскільки її брат ОСОБА_2 , який проживає у спадковому будинку, чинить їй перешкоди у користуванні житлом, судове рішення про її вселення не виконує.
Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 07 квітня 2020 року позов задоволено.
Визначено порядок користування домоволодінням за адресою АДРЕСА_1 , за другим варіантом висновку експерта № 2595 від 13 січня 2020 року, виділено:
співвласнику ОСОБА_1 у особисте користування приміщення 1-4 житлового будинку літ.А-1 площею 12,4 кв.м. вартістю 27909 грн. (12,4х2250,71) (жовтий маркер);
співвласнику ОСОБА_2 у особисте користування по житловому будинку літ.А-1 приміщення 1-2 площею 10.1 кв.м., приміщення 1-5 площею 20,1 кв.м., частину приміщення 1-3 площею 7,8 кв.м., загальною площею 38,0 кв.м. (10.1+7.8+20.1), вартістю 85526 грн. (38х2250,71); прибудову літ. «а-1» - 42949 грн. і ганок до літ. «а-1» - 1269 грн. (зелений маркер);
У загальне користування виділено співвласникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : прибудову літ. «А?- 1» - 34797 грн., прибудову літ. «а? - 1» - 11947 грн., частину приміщення 1-3 житлового будинку літ. А-1 площею 10,6кв.м. – 23858 грн. (10,6х2250,71), огорожу літ. «№2» - 6892 грн., водопровід літ. «№1» - 2573 грн. (рожевий маркер).
Виконання робіт по переобладнанню покладено на ОСОБА_1 , а саме по: закладенню дверного отвору між приміщеннями 1-4 та 1-5; влаштуванню дверного отвору між приміщеннями 1-3 та 1-4; встановленню перегородки між приміщеннями 1-2 та 1-3, шляхом її перенесення на 2.13 м у бік приміщення 1-3, обладнавши таким чином кімнату площею 17,9 кв.м. та коридор площею 10.6 кв.м.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат 7 299,40 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 в особі представника – адвоката Ковальова Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи, чим суттєво порушив права відповідача. На думку апелянта, під час ухвалення рішення про задоволення позову, суд першої інтонації керувався висновками експерта, однак при цьому не звернув у ваги на те, що експертом проведено розмежування та визначення порядку користування будинком виключно виходячи із вартості приміщень, а не з їх площі, що призвело до зміну розміру часток, які належать сторонам по справі. Крім того, відповідач посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що роботи, які повинні виконуватись позивачкою за її рахунок, за своєю природою є роботами з реконструкції приміщень будинку, а дозвіл на виконання будівельних робіт відсутній.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги – неспроможними. Предметом судового розгляду було визначення права користування спірною частковою власністю, а не виділ реальної частки співвласника в порядку ч.3 ст.358 ЦК України із припиненням права спільної часткової власності. Перенесення і розбирання міжкімнатних перегородок та облаштування дверних отворів не тягне за собою втручання у несучі конструкції або інженерні системи загального користування, а отже не потребують дозволів відповідних компетентних установ.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 , який отримав повістку про виклик до суду 05.06.2020 і його представник адвокат Ковальов Д.В., який отримав повістку про виклик до суду 04.06.2020, не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли. Колегія суддів визнала причини неявки відповідача і його представника неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.
Заслухавши у судовому засіданні в режимі відео конференції суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 і її представника адвоката Кисіля В.І., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарг без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказане рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним нормам закону в повній мірі.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні
Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 380 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Встановлено, що сторони є рідними сестрою і братом, після смерті своїх батьків успадкували спірний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 80,2 кв.м., житловою – 50,9 кв.м., частка ОСОБА_1 у спільній частковій власності становить ј, частка відповідача – ѕ (т.1, а.с.18-22).
Фактично всім будинком користується відповідач.
Між сторонами склалися неприязні стосунки, відповідач перешкоджає позивачці у користуванні та розпорядженні спадковим майном, що підтверджується рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 16 червня 2016 року, яким зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у здійсненні права користуватися та розпоряджатися ј часткою в спірному будинку, а також документами Приазовського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області: постанова про відкриття виконавчого провадження від 13.07.2016, постанови від 20.07.2016 і від 27.07.2016 про накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 за не виконання без поважних причин рішення суду від 16.06.2016, постанови про залучення співробітників поліції до проведення виконавчих дій від 05.09.2016 та про закінчення виконавчого провадження від 26.09.2016 у зв`язку з неможливістю виконати рішення суду без участі боржника (т.1, а.с.23-29).
За фактом умисного невиконання ОСОБА_2 рішення суду від 16.06.2016 зареєстроване кримінальне провадження щодо злочину, передбаченого ч. 1 ст.382 КК України(т.1, а.с.35-37).
ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції – м.Макіївка Донецької області. Вона є пенсіонером за віком та особою з інвалідністю 3 групи (копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 28.07.2011 та довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 422748 від 24.11.2011) (т.1, а.с.31-34). 
Відповідно до довідки від 28.04.2015 позивачка проживає в найманому житлі в місті Мелітополі, Запорізької області.
У зв`язку з наявністю у позивачки права власності на ј частку спірного житлового будинку та відповідно до повідомлення і наказу Управління соціального захисту населення від 25.08.2016 припинена щомісячна адресна допомога ОСОБА_1 , здійснено перерахунок, за яким переплата допомоги склала 5 643,70 грн.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
Спірні правовідносини стосуються не поділу житлового будинку, а встановлення порядку спільного користування ним. Тому, критерій необхідності виділення у користування кожному із співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.
Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц (провадження № 61-24395св18).
За висновком судової будівельно-технічної експертизи № 2595 від 13.01.2020, площі та конфігурації спірного житлового будинку, вартість приміщень та господарських будівель і споруд не дозволяють запропонувати на розгляд суду варіанти порядку користування у відповідності до ідеальних часток співвласників. 
Експертом пропонується два можливі варіанти порядку користування житлового будинку з відступом від ідеальних часток співвласників та з урахуванням вимог нормативних документів, що діють в області будівництва на території України.
За першим варіантом співвласнику ОСОБА_1 пропонується у особисте користування приміщення 1-4 житлового будинку літ. А-1 площею 12,4м2 вартістю 27909 грн. (жовтий маркер у схемі додатку № 1). 
Співвласнику ОСОБА_2 за першим варіантом пропонується у особисте користування по житловому будинку літ. А-1 приміщення 1-2 площею 10,1м2, приміщення 1-5 площею 20,1м2, загальною площею 30,2м2 (10,1+20,1), вартістю 67971 грн., прибудова літ. “а-1” - 42949 грн. та ганок до літ. “а-1” - 1269 грн. (зелений маркер у тій же схемі). 
У загальне користування за першим варіантом обом пропонується: прибудова літ. “А1 -1” - 34797 грн.; прибудова літ. “а'-І” - 11947 грн.; приміщення 1-3 житлового будинку літ. А-1 площею 18,4м2 - 41413 грн. (18,4*2250,71); огорожа літ. “№2” - 6892 грн., водопровід літ. “№1” - 2573 грн. (рожевий маркер).
Таким чином, за цим варіантом всього пропонується будівель та споруд: співвласнику ОСОБА_1 загальною вартістю 76 720 грн., що більше, ніж покладено на ідеальну частку в ј частину на 17 290 грн., а співвласнику ОСОБА_2 – будівель і приміщень загальною вартістю 161 000 грн. що менш ніж покладено на ідеальну частку в ѕ частину на 17 290 грн. 
Для першого варіанту порядку користування спірним житловим будинком необхідно виконати такі переобладнання: закласти дверний отвір між приміщеннями 1-4 та 1-5 і влаштувати дверний отвір між приміщеннями 1-3 та 1-4, згідно схеми в додатку № 1 до висновку.
За другим варіантом пропонується: у особисте користування співвласнику ОСОБА_1 приміщення 1-4 житлового будинку літ. А-1 площею 12,4м2 вартістю 27 909 грн. (жовтий маркер на схемі додатку № 2 до висновку), а співвласнику ОСОБА_2 – по житловому будинку: літ. А-1 приміщення 1-2 площею 10,1м2; приміщення 1-5 площею 20,1м2; частина приміщення 1-3 площею 7,8м2; загальною площею 38,0м2 , вартістю 85526 грн. (38,0*2250,71), а також прибудова літ. “а-1” – 42 949 грн. і ганок до літ. “а-1” – 1 269 грн. (зелений маркер на схемі додатку № 2 до висновку); у загальне користування обом співвласникам пропонується: прибудова літ. “А1- 1” – 34 797 грн.; прибудова літ. “а1-1” – 11 947 грн.; частина приміщення 1-3 житлового будинку літ. А-1 площею 10,6 м2 - 23858 грн.; огорожа літ. “№2” – 6 892 грн.; водопровід літ. “№1 ” – 2 573 грн. (рожевий маркер у додатку № 2 до висновку).
Тобто, за другим варіантом всього пропонується будівель та споруд ОСОБА_1 загальною вартістю 67 942,50 грн., що більш ніж покладено на ідеальну частку в ј частину на 8 512,50 грн., а співвласнику ОСОБА_2 загальною вартістю 169 777,50 грн., що менш ніж покладено на ідеальну частку в 3/4 частину на 8512,50 грн.
Для даного варіанту порядку користування житловим будинком необхідно виконати переобладнання: закласти дверний отвір між приміщеннями 1-4 та 1-5; влаштувати дверний отвір між приміщеннями 1-3 та 1-4; перегородку між приміщеннями 1-2 та 1-3 перенести на 2,13м у бік приміщення 1- 3, обладнавши таким чином кімнату площею 17,9м2 та коридор площею 10,6м* (схема в додатку №2).
Визначаючи порядок користування спірним будинком і виділяючи у фактичне користування позивачки приміщення за другим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи, суд першої інстанції врахував, що різниця між розміром ідеальних часток співвласників та розміром запропонованого для фактичного користування приміщень за першим варіантом порядку користування (17 290 гривень) є більшою, ніж за другим варіантом (8 512,50 гривень). Отже, другий варіант розподілу є найбільш приближеним до ідеальних часток сторін у майні.
Висновок судової будівельно-технічної експертизи зроблено з дотриманням Державних будівельних норм України: ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 87 від 26.03.2019 р., ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій», затверджений Наказом міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 23.04.2018 року №100, а також Методичних рекомендацій щодо проведення досліджень з розподілу та порядку користування нерухомим майном 2016р.
Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що експертом обґрунтовано та відповідно до встановленого порядку, з урахуванням зазначених ДБН та Методичних рекомендацій визначена можливість проведення перепланування (переобладнання) частини житлового будинку.
Посилання відповідача на те, що при визначенні будь якого із варіантів порядку користування житловим будинком буде порушене його право власності, є безпідставними.
Судом першої інстанції встановлено, що поділ житлового будинку в натурі є неможливим, оскільки сторонам неможливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. За таких обставин визначення порядку користування спільною частковою власністю не суперечить приписам ст. 358 ЦК України і не порушує права відповідача.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано дозволу компетентних органів і установ для проведення переобладнання і перебудови у житловому будинку, є також неспроможними.
Розрахунки вартості часток і житлової площі будинку, наведені адвокатом Ковальовим Д.В. в апеляційній скарзі, не грунтуються на нормах діючого законодавства України та суперечать висновкам судової будівельно-технічної експертизи.
Статтею 152 Житлового Кодексу України встановлено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного ;китлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2009 р. № 1104 затверджено перелік будівельних робіт, на виконання яких не вимагається дозвіл зокрема на: перепланування квартир у багатоквартирних житлових будинках та кімнат у гуртожитках, а також об`єктів громадського призначення із збереженням несучої конструкції, без перевищення допустимих навантажень на перекриття, стіни та фундаменти за умови дотримання існуючих архітектурно-планувальних вимог, державних будівельних норм, місцевих правил забудови; відновлення або посилення чи поліпшення окремих конструкцій будівель та споруд, зокрема таких, що перебувають в аварійному стані, без зміни їх функціонального призначення і архітектурного вигляду; установлення приладів для ведення відокремленого обліку енергоносіїв, гарячої і холодної води; улаштування чи закриття дверних або віконних прорізів; збільшення житлової чи допоміжної площі шляхом демонтажу перегородок, комор, печей, камінів, грубок, вітрин, засклення балконів і лоджій.
Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 N76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 927/11207, до елементів перепланування жилих приміщень належать:перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.
Переобладнання – улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.
То ж можна зробити висновок, що для таких видів робіт як (перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків, улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів) в силу вимог ст. 100, 152 ЖК України та Постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2009 р. № 1104 дозвіл не вимагається.
Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. N 572, власники, ніймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право зокрема на: переобладнання і перепланування житлових приміщень відповідно до статей 100 і 152 ЖК України.
Постановою Кабінету Міністрів від 28.12.2016 №1024 внесено зміни до Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків. Зокрема, передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування свого помешкання на підставі ст. ст. 100 і 152 ЖК України.
Відповідно до згаданих норм права виконання наймачем та власниками робіт з переобладнання та перепланування житлового будинку, житлового приміщення та житлового приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що надають право на їх проведення. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потрібне.
Вказаною Постановою була скасована необхідність отримання дозволів на перепланування та переобладнання житлових будинків і гуртожитків, проте залишилися певні обмеження.
18 грудня 2018 Кабінет Міністрів України затвердив відповідні зміни до Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що надають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію від 7 червня 2017 р. № 406, зокрема, роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (CCI), з середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками.
В той же час, пунктами 1.4.1, 1.4.2, 1.4.3 Правил № 76, передбачено, що переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі – улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів: влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків – дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року по справі № 463/3414/16-ц, провадження № 61-30997св18 (ЄДРСРУ № 82541679).
Зважаючи на те, що за висновком судової будівельно-технічної експертизи встановлення перегородки між приміщеннями, закладення дверного отвору та облаштування нового не передбачають  втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, доводи апеляційної скарги про необхідність отримання позивачкою  дозвільних документів на проведення таких робіт є неспроможними.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі – Закон № 540-IX).
За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 07 квітня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повний текст постанови складено 18 червня 2020 р.
Головуючий І.В. Кочеткова
Судді: А.В. Дашковська
О.М. Кримська