ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2020 року                                                        Справа № 924/1156/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуюча суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А. ,  суддя Миханюк М.В. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику представників сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 04 лютого 2020 року (повний текст складено 11.02.2020) у справі №924/1156/19 (суддя Субботіна Л.О.)
за позовом Фізичної особи - підприємця Гнідко Раїси Василівни
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок"
про стягнення 273742,18 грн, з яких 194888,00 грн основної заборгованості, 61423,77 грн інфляційних, 17430,41 грн 3% річних
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 04 лютого 2020 року у справі №924/1156/19 позов фізичної особи - підприємця Гнідко Раїси Василівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" про стягнення 273742,18 грн, з яких 194888,00 грн основної заборгованості, 61423,77 грн інфляційних, 17430,41 грн 3% річних задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" на користь фізичної особи - підприємця Гнідко Раїси Василівни 194888,00 грн основної заборгованості, 17395,68 грн 3% річних, 46 954,65 грн інфляційних втрат, 3888,57 грн витрат на оплату судового збору. У стягненні 34,73 грн 3% річних та 14 469,12 грн інфляційних втрат відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ТОВ "СК Бужок" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Хмельницької області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 березня 2020 року у справі №924/1156/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 04 лютого 2020 року у справі №924/1156/19. Встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) апелянту копії відзиву та доданих до нього документів протягом 5 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Враховуючи введення в Україні з 12.03.2020 по 03.04.2020 карантину через спалах у світі короновірусу та необхідність забезпечення безпеки учасників справи, а також зважаючи на те, що явка представників сторін в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 04 лютого 2020 року у справі №924/1156/19 в порядку письмового провадження без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Відповідно до ч.1 ст.273 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30 вересня 2017 року між фізичною особою - підприємцем Гнідко Раїсою Василівною (орендодавець/позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" (орендар/відповідач) укладено договір №30/09БУЖ оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом (далі - договір), згідно п.1.1 якого орендодавець зобов`язувався передати орендареві в строкове платне користування транспортні засоби та самохідні машини чи механізми (далі - техніка) разом із обслуговуючим персоналом (далі - обслуговуючий персонал), а орендар в свою чергу зобов`язувався прийняти техніку орендодавця та сплачувати орендодавцеві орендну плату за її використання.
Відповідно до п.1.2 договору, техніка, що буде використана орендарем для проведення робіт, вказаних у п. 2.1 цього договору: трактор John Deere 8430 з агрегатом БДВП 6,3, в кількості 1 (одна) одиниця; трактор New Holland Т8040, в кількості 1 (одна) одиниця.
Орендар зобов`язується використовувати техніку виключно за її цільовим призначенням, з метою провадження сільськогосподарської діяльності, а саме дискування земельних ділянок орендаря (п.2.1 договору).
Згідно п.3.2 договору передача техніки в оренду здійснюється сторонами за актом приймання - передачі. Акт приймання - передачі підписується повноважними представниками сторін та скріплюється печатками орендаря та орендодавця (за наявності у орендодавця печатки).
Техніка вважається переданою в оренду з дати підписання сторонами відповідного акту приймання - передачі (п.4.1 договору).
За змістом п.4.2 договору строк оренди з 30 вересня 2017 року по 31 грудня 2017 року.
Згідно п.5.1 договору орендна плата за даним договором становить загальну вартість, виходячи із встановлених розцінок, яку орендар сплачує орендодавцеві протягом дії договору, на підставі протоколу погодження розрахунку орендної плати та розраховується, виходячи з ціни: 400,00 грн. /коп. без ПДВ за один гектар дискування на агрегатах орендодавця; 280,00грн. /коп. без ПДВ за один гектар дискування на агрегатах орендаря.
Виплата орендної плати проводиться протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами протоколу погодження розрахунку орендної плати (п. 5.2 договору). 
Розрахунки за цим договором здійснюються в національній грошовій одиниці України (гривня) через установу банку згідно із правилами, передбаченими чинним в Україні законодавством для безготівкових розрахунків (5.3 договору). Під "Банківським днем" у цьому договорі розуміється будь-який день  (за винятком суботи, неділі чи офіційно неробочого дня), коли працюють банки, що обслуговують сторін (п. 5.4 договору).
Пунктом 6.2.1 договору передбачено обов`язок орендаря своєчасно сплачувати орендну плату.
Згідно п.8.1 договору у разі порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором і чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.8.3 договору).
Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п.9.1 договору).
Договір підписано та скріплено відтисками печаток сторін.
На виконання умов договору, 30.09.2017 між сторонами підписано та скріплено відтисками їх печаток акт приймання - передачі до договору №30/09БУЖ від 30 вересня 2017 року оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування таку сільськогосподарську техніку: трактор John Deere 8430 з агрегатом БДВП 6,3, в кількості 1 (одна) одиниця, реєстраційний номер НОМЕР_1 та трактор New Holland Т8040, в кількості 1 (одна) одиниця.
31.10.2017 сторонами підписано протокол №1 погодження розрахунку орендної плати до договору №30/09БУЖ від 30 вересня 2017 року оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом, згідно якого загальна сума орендної плати за користування предметом оренди за період з 04 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2017 року складає 422496,00грн. 
Також, 30.11.2017 сторонами підписано протокол №1 погодження розрахунку орендної плати до договору №30/09БУЖ від 30 вересня 2017 року оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом, згідно якого загальна сума орендної плати за користування предметом оренди за період з 01 листопада 2017 року по 25 листопада 2017 року складає 472392,00грн.
Згідно підписаного між сторонами акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2017 по 25.06.2018 відповідач у відповідності до договору №30/09БУЖ від 30 вересня 2017 року оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом перерахував позивачу 12.02.2018 - 200000,00 грн, 13.02.2018 - 100000,00 грн та 13.04.2018 - 400000,00 грн.
Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, існує заборгованість відповідача перед позивачем, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 194888,00 грн правомірно задоволені судом першої інстанції на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530, 759, 762, 798 ЦК України.
При цьому, посилання скаржника на те, що сума основного боргу відповідача перед позивачем становить 5 996,64 грн, в зв`язку з проведенням зарахування зустрічних однорідних вимог, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2013 між Гнідко Р.В. (покупець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Довіра" (продавець) було укладено договір купівлі-продажу №001 від 04.02.2013р., згідно умов п.п. 1.1, 4.1 якого позивач придбав зернозбиральний комбайн за ціною 1 119 891,36 грн. та відповідно до п. 5.1 договору зобов`язався здійснити оплату за нього до 28 лютого 2013 року.
15.01.2016 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Довіра" та товариством з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" укладено договір поруки №15/01-ДЛ, згідно п. 1.1, 2.2 якого ТОВ "Лотівка Еліт" поручилось перед СТОВ "Довіра" за своєчасне та повне виконання обов`язків Гнідко Раїси Василівни за вищевказаним договором купівлі-продажу №001 від 04 лютого 2013 року. Вказаний договір діє до 28.02.2021 (п. 6.1 договору).
28.02.2018 між СТОВ "Довіра" та ТОВ "Лотівка Еліт" було укладено договір про відступлення права вимоги №28/02-2018ДЛ, за умовами якого СТОВ "Довіра" передало, а ТОВ "Лотівка Еліт" прийняло на себе право вимоги до Гнідко Р.В. , що належить СТОВ "Довіра" і стало кредитором за договором купівлі-продажу №б/н від 04.02.2013, укладеним між СТОВ "Довіра" та Гнідко Р.В. на суму 1 119 891,36 грн. На підставі вказаного договору ТОВ "Лотівка Еліт" перерахувало на рахунок СТОВ "Довіра" кошти в сумі 1119891,36 грн згідно платіжного доручення №9585 від 11.12.2018.
В подальшому, рішенням господарського суду Хмельницької області від 22.05.2019 у справі №924/51/19, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 та постановою Верховного суду від 12.12.2019, визнано недійсним договір №28/02-2018ДЛ від 28.02.2018 про відступлення права вимоги, укладений між СТОВ "Довіра" та ТОВ "Лотівка Еліт".
Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. 
Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ст.554 ЦК України).
02.10.2019 СТОВ "Довіра" звернулось до ТОВ "Лотівка Еліт", як до поручителя за договором поруки №15/01-ДЛ від 15.01.2016 року, з вимогою №02/10-19Д сплатити заборгованість Гнідко Р.В. за договором купівлі-продажу №001 від 04.02.2013 в сумі 1119891,36 грн протягом десяти робочих днів.
Приписами ч.1 ст.555 ЦК України визначено, що у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов`язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора.
Як встановлено судами обох інстанцій, ТОВ "Лотівка Еліт" не повідомило позивача про отриману вимогу від СТОВ "Довіра", доказів на спростування вказаного матеріали справи не містять.
При цьому, згідно листа ТОВ "Лотівка Еліт" №11-10-19/Л від 11.10.2019 та листа СТОВ "Довіра"  №01/11-19Д від 01.11.2019 кошти в сумі 1119891,36 грн, які ТОВ "Лотівка Еліт" 11.12.2018 перерахувало СТОВ "Довіра" згідно договору про відступлення права вимоги №28/02-2018ДЛ від 28.02.2018, були зараховані в якості оплати за договором поруки від 15.01.2016.
Відповідно до ч.2 ст.556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.
Таким чином, до ТОВ "Лотівка Еліт" перейшли права СТОВ "Довіра" у зобов`язанні, що виникло на підставі договору купівлі-продажу №001 від 04.02.2013, зокрема право вимагати від позивача сплати коштів за зернозбиральний комбайн в сумі 1119891,36 грн. В свою чергу, зважаючи на приписи ч.1 ст.555 ЦК України позивач вправі був висунути проти вимоги поручителя ТОВ "Лотівка Еліт" всі заперечення, які він мав проти вимоги СТОВ "Довіра", в тому числі і стосовно спливу строку позовної давності.
25.11.2019 ТОВ "Лотівка Еліт" звернулась з листом №25/11-19 до Гнідко Р.В. про зарахування 931000,00 грн, сплачених Гнідко Р.В. на виконання визнаного судом недійсним договору про відступлення права вимоги, в якості сплати боргу за договором поруки №15/01-ДЛ від 15.01.2016. Також в листі №26/11-19 від 25.11.2019 ТОВ "Лотівка Еліт" вимагало від Гнідко Р.В. сплати залишку заборгованості за договором поруки № 15/01-ДЛ від 15.01.2016 в сумі 188891,36 грн.
В подальшому, 16.12.2019 між ТОВ "Лотівка Еліт" та ТОВ "СК Бужок" укладено договір про відступлення права вимоги №16/12-2019ЛЕБ, за умовами якого ТОВ "Лотівка Еліт" передає, а ТОВ "СК Бужок" приймає на себе право вимоги до Гнідко Раїси Василівни , що належить ТОВ "Лотівка Еліт", і стає кредитором за договором поруки №15/01-ДЛ від 15.01.2016 на суму 188891,36 грн.
При цьому суд приймає до уваги те, що предметом вищевказаного договору відступлення було саме право вимоги ТОВ "Лотівка Еліт" до Гнідко Р.В. за договором купівлі-продажу №001 від 04.02.2013 (на суму 188891,36 грн), зобов`язання за яким ТОВ "Лотівка Еліт" виконало згідно договору поруки №15/01-ДЛ від 15.01.2016.
17.12.2019 відповідач направив на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно якої вказано про зарахування зустрічних однорідних вимог за договором №30/09БУЖ від 30.09.2017 оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з обслуговуючим персоналом та за договором про відступлення права вимоги №16/12-2019ЛЕБ від 16.12.2019 в розмірі 188891,36 грн.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом.
Згідно зі ст.601 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ст. 203 ГК України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Виходячи із зазначеного, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо). (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду у справі № 914/3217/16 від 30.10.2018р.)
Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено статтею 602 ЦК України, відповідно до положень якої не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.
Частиною 5 ст.203 ГК України визначено, що не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.
При цьому односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, вчинений після спливу строку позовної давності щодо вимоги сторони, яка заявила про зарахування зустрічних однорідних вимог, є нікчемним і відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України визнання його недійсним не вимагається. 
Отже, суд під час розгляду справи в частині вимоги про стягнення заборгованості має самостійно дати оцінку дійсності правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог. Якщо суд дійде висновку про нікчемність такого правочину, то суд має зазначити про це в мотивувальній частині судового рішення і відповідно до цього висновку вирішити спір в частині вимоги про стягнення заборгованості (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у справі № 359/10663/18 від 11.12.2019).
Судом враховується, що заборгованість в сумі 188 891,36 грн, яку відповідач зарахував за заявою від 17.12.2019 в рахунок заборгованості, що є предметом спору у даній справі, є заборгованістю позивача за зернозбиральний комбайн згідно договору купівлі-продажу №001 від 04.02.2013, оскільки саме вказане право вимоги було передано відповідачу за договором відступлення права вимоги №16/12-2019ЛЕБ від 16.12.2019. 
Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно п.5.1 договору купівлі-продажу №001 від 04.02.2013 року позивач зобов`язувався здійснити оплату за комбайн до 28 лютого 2013 року. 
Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
За таких обставин строк позовної давності щодо вимог про оплату вартості комбайну згідно договору купівлі-продажу №001 від 04.02.2013 року закінчився 28 лютого 2016 року.
Отже, відповідач звернувся до позивача щодо зарахування зустрічних вимог (заява від 17.12.2019) вже після спливу позовної давності за його вимогами до позивача, що є порушенням приписів ст.602 ЦК України. 
Тому вищевказаний односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог є нікчемним і відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України визнання його недійсним не вимагається.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом
Оскільки, як з`ясовано судами, прострочення виконання грошового зобов`язання з боку відповідача має місце, апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом щодо стягнення з відповідача 61423,77 грн інфляційних нарахувань та 17430,41 грн відсотків річних. При цьому, у стягненні 34,73 грн відсотків річних та 14 469,12 грн інфляційних суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки їх нараховано та відповідно пред`явлено до стягнення безпідставно.
Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.
Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Хмельницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.   
Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок"  залишити без задоволення. 
2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 04 лютого 2020 року у справі №924/1156/19  залишити без змін.  
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
4. Справу №924/1156/19 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Головуюча  суддя                                                                       Коломис В.В. 

Суддя                                                                                              Саврій В.А.  

Суддя                                                                                              Миханюк М.В.