ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/559/20 Справа № 195/504/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Омеко М.В. Суддя у 2-й інстанції - Мудрецький  Р. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 травня 2020 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі судді: Мудрецького Р.В., переглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2020 року, стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-
у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,- 
ВСТАНОВИВ:
Постановою суду від 17 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і стягнуто на користь держави судовий збір в сумі чотирьохсот двадцяти гривень сорока копійок.
При обставинах встановлених районним судом ОСОБА_1  визнано винним за те, що він 30.03.2020 року о 17 годині 00 хвилин керував автомобілем Мерседес н/з  НОМЕР_1  по вул. Вчительській,3, в с. Вищетарасівка з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота) та на вимогу працівників поліції пройти медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків відмовився. Водія було відсторонено від керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п..2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КупАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що рішення суду незаконне, так як в матеріалах справи не має доказів, що він керував транспортним засобом, а тому не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. Апелянт вказує, що дійсно того дня керував автомобілем, але це було за півтори години раніше до складання протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП, коли відносно нього було винесено постанову за ч. 4 ст. 121 КУпАП, яка рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2020 року скасована. При цьому апелянт вказує, що керував автомобілем не в алкогольному сп`яніння, вжив алкоголь коли ходив додому за документами для працівників поліції, тому відмовився від проходження огляду. Крім того, апелянт зазначає, що свідки також не бачили факту керування транспортним засобом, не підтверджено це також і відеозаписом з боді камери поліцейського. 
Відповідно до ст. 294 КУпАП ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про час, місце та день апеляційного перегляду, від захисника Касьяна Л.Л. надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без захисника та ОСОБА_1 , що не перешкоджає апеляційному перегляду. 
Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Висновки суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є законними та обґрунтованими. 
У відповідності до ст. ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.
Так, вина ОСОБА_1 підтверджується доказами, які місцевий суд безпосередньо дослідив під час розгляду справи, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серій ДПР18 № 514490 від 30 березня 2020 року, в якому працівником поліції зазначені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Протокол підписаний свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.5);
- поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з яких видно, що в їх присутності ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу “Драгер” та в закладі охорони здоров`я відмовився. (а.с.6-7);
- актом огляду на стан алкогольного спяніння, в якому зафіксовано ознака алкогольного сп`яніння та з якого видно, що ОСОБА_1 відмовився продувати пристрій “Драгер”(а.с.4).
Крім того, висновки суду першої інстанції про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку підтверджується відеозаписом, з якого видно, що останній на прохання працівника поліції пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності свідків.
Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, достатніми, які доповнюють один одного та відповідають ст. 252 КУпАП, тому місцевий суд обґрунтовано взяв їх до уваги під час прийняття рішення. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що він, керував автомобілем не в алкогольному сп`янінні, вжив алкоголь коли ходив додому за документами для працівників поліції, тому відмовився від проходження огляду, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження, оскільки вони спростовуються відеозаписом наданого працівниками поліції з якого видно, що ОСОБА_1 весь час перебував на місці зупинки транспортного засобу з працівниками поліції, що також підтвердив під час допиту в суді І інстанції працівник поліції — ОСОБА_4 . Крім того, як видно з відео ОСОБА_1 сам пояснив, що керував транспортним засобом, що спростовує доводи останнього про відсутність в матеріалах справи доказів факту керування транспортним засобом(файл з останніми позначками 0010В). 
Окрім цього, як видно з самих письмових пояснень ОСОБА_1 , що він сам підтверджує факт керування траспортним засобом 30 березня 2020 року приблизно о 17 годині, що також було зафіксовано в постанові про накладення адміністративного стягнення за ч.4 ст. 121 КУпАП(а.с.9, 13)
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Адміністративне стягнення суд першої інстанції наклав з дотриманням вимог ч.2 ст. 36 КУпАП.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 —залишити без задоволення.
Постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2020 року, якою  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і стягнуто на користь держави судовий збір в сумі чотирьохсот двадцяти гривень сорока копійок — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Дніпровського 
апеляційного суду                                                                Р.В.Мудрецький