Справа № 461/1471/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д. 
Провадження № 22-ц/811/1510/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:41

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        22 червня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,
за участю секретаря Цапа П.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства „Ідея Банк” на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» (в подальшому – «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило суд ухвалити рішення, яким стягнути зі згаданої відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 41 109 грн. 68 коп. та 2 102 грн. сплаченого судового збору.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 26.11.2018 року між Банком та відповідачкою було укладено Кредитний договір, за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 29 800 грн. зі сплатою 9,99 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. 
Стверджувалося, що Банк повністю виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору та надав відповідачці кредитні кошти, однак остання взятих на себе зобов`язань належним чином не виконувала і станом на 21.12.2019 року має заборгованість перед позивачем на загальну суму 41 109 грн. 68 коп., яка і є предметом позовних вимог (а.с. 1-4).

Згідно резолютивної частини оскаржуваного рішення, судом ухвалено позов «задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором, яка складається з основного боргу - 24 387,47 грн., простроченого боргу - 3 660,64 грн., строкових процентів – 198,36 грн., прострочених процентів - 2 109,67 грн., нарахованої плати за обслуговування кредиту – 902,94 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту – 8 126,46 грн. та пені за несвоєчасне погашення платежів – 1 724,14 грн., всього – 32 080 (тридцять дві тисячі вісімдесят) грн. 28 коп.».
Вирішено питання судових витрат (а.с. 38-41).

Дане рішення оскаржила представник Банку.
Апелянт просить оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення заборгованості по сплаті нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 9 029 грн. 40 коп. скасувати та в цій частині ухвалити нове, яким задовольнити цю позовну вимогу Банку, а також стягнути судові витрати Банку у повному обсязі, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.
Вважає, що судом при ухваленні рішення у вищезгаданій частині не було враховано те, що Кредитний договір було ухвалено 26.11.2018 року, тобто – вже під час дії Закону України „Про споживче кредитування” від 15.11.2016 року, який набрав чинності 10.06.2017 року і який був прийнятий на заміну раніше чинній статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів” (яка регулювала правовідносини у сфері споживчого кредитування), а відтак вважає, що суд не праві був посилатися на абзац 4 частини 4 статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів”
Покликається на те, що 10.06.2017 року також втратили чинність і Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2007 року № 168, на заміну яких було прийнято Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені Постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 року № 49, що набрали чинності 10.06.2017 року (а.с. 46-51).

Відповідачка ОСОБА_1 , отримавши 01 червня 2020 року апеляційну скаргу Банку – разом з ухвалою суду про відкриття апеляційного провадження від 12 травня 2020 року з пропозицією подати протягом 15-ти днів відзив на цю апеляційну скаргу (а.с. 61), такого відзиву до суду не подала.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Пунктом 5 частини 4 статті 265 ЦПК України встановлено, що у мотивувальній частині рішення суду зазначаються норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
В мотивувальній частині оскаржуваного рішення, як на норми права, які застосував суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку в частині стягнення з відповідачки заборгованості по сплаті нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 9 029 грн. 40 коп., міститься посилання на (зокрема) частини 4 та 5 статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів” та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168.
В той же час, на час укладення Кредитного договору (26.11.2018 року) стаття 11 Закону України „Про захист прав споживачів” вже була у редакції Закону України „Про споживче кредитування” № 1734-УІІІ від 15.11.2016 року і складалася лише з однієї частини: „1. Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування в частині, що не суперечить Закону України „Про споживче кредитування”. 
А вищезгадані Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, втратили чинність на підставі Постанови Національного банку України від 08.06.2017 року № 49 і також на час укладення Кредитного договору від 26.11.2018 року вже не були чинними.

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.
Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року №49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.
Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 з аналогічних правовідносин.

Крім цього, мотивувальна частина оскаржуваного рішення суперечить резолютивній частині цього рішення, оскільки згідно резолютивної частини оскаржуваного рішення суд все ж таки стягнув на користь Банку «нараховану плату за обслуговування кредиту – 902,94 грн., прострочену плат за обслуговування кредиту – 8 126,46 грн.» (а.с. 40-41), тобто – фактично задовольнив всі позовні вимоги на загальну суду 41 109 грн. 68 коп., хоча зазначив (в резолютивній частині), що «всього» підлягає до стягнення 32 080 грн. 28 коп. 

За наведених обставин оскаржуване рішення, як таке, що ухвалено за неправильного застосування норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового – про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п. 4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства „Ідея Банк” задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2020 рокускасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (код ЄДРПОУ 19390819, юридична адреса: м. Львів, вул. Валова, 11) заборгованість за Кредитним договором від 26 листопада 2018 року, яка складається з: 24 387 грн. 47 коп. основного боргу,  3 660 грн. 64 коп. простроченого боргу, 198 грн. 36 коп. строкових процентів, 2 109 грн. 67 коп. прострочених процентів, 902 грн. 94 коп. нарахованої плати за обслуговування кредиту, 8 126 грн. 46 коп. простроченої плати за обслуговування кредиту, 1 724 грн. 14 коп. пені за несвоєчасне погашення платежів, а всього  – 41 109 (сорок одну тисячу сто дев`ять) грн. 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (код ЄДРПОУ 19390819, юридична адреса: м. Львів, вул. Валова, 11) 5 255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 22 червня 2020 року.

Головуючий:                                                 Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                 Крайник Н.П.

                                                                        Шеремета Н.О.