ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6106/20 Справа № 212/1552/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П. 
сторони:
        позивач - ОСОБА_1 
відповідач-Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року, ухваленого суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 23 квітня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ: 
У березні 2020 року позивач  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «КЗРК»), про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві.
В обґрунтування позову зазначив, що він з 30.10.2000 року працював в підземних шкідливих умовах на підприємстві відповідача прохідником, гірничим робітником.
12 серпня 2019 року під час виконання трудових обов`язків на підприємстві позивача було травмовано. 
Факт травмування позивача комісією з розслідування нещасного випадку визнано пов`язаним з виробництвом.
Висновком МСЕК від 07.11.2019 позивачу первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності за наслідками трудового каліцтва та встановлено ІІ групу інвалідності.
Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у побуті у зв`язку із фізичним станом викликаним наслідками трудового каліцтва.
Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив в 200000,00 грн., які просив суд стягнути з відповідача.
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві задоволені частково.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судові витрати в розмірі 1200,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі, відповідач ПАТ «КЗРК», посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, яке вважає ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог до ПАТ «КЗРК» в повному обсязі.
При цьому скаржник наголошує на тому комісія з розслідування нещасного випадку, який стався із позивачем 12.08.2019 року, оглянувши місце нещасного випадку, вивчивши технічну документацію, пояснення потерпілого, свідків та осіб причетних до випадку, прийшла до висновку, що ОСОБА_1 є особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці та допустив порушення вимог п.п.2.2.1.1 «Інструкції з охорони праці №157-2018 для прохідника, ст..14 Закону України «Про охорону праці», оскільки позивач ретельно не перевірив боки і покрівлю виробки перед обиранням заколів, під час виконання робіт з приведення робочого місця в безпечний стан в штреку.
Відповідач вважає, що підприємство відповідача не порушувало жодних прав позивача, жоден працівник підприємства не завдавав позивачу шкоду, тому відсутні законні підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача. Вказує, що суд першої інстанції проігнорував доводи відповідача та висновки комісії, яка встановила причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями самого позивача ОСОБА_1 та його вину у настанні нещасного випадку та отриманні трудового каліцтва, що ставить під сумнів законність с і обґрунтованість судового рішення.
Також, відповідач посилається на те, що в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, позивач пропрацював всього 3 роки 7 місяців, тому розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом в сумі 120 000 грн. не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, (підлягає частковому задоволенню) з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 30 жовтня 2000 року був прийняти гірничим робітником шахти «Октябрська» ПАТ «КЗРК» з повним робочим днем в підземних умовах. 
18 жовтня 2001 року ОСОБА_1 переведено прохідником шахти «Октябрська» ПАТ «КЗРК» з повним робочим днем в підземних умовах. 
16 грудня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з шахти «Октябрська» ПАТ «КЗРК» у зв`язку з невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я за п.2 ст.40 КЗпП України. (а.с. 25-27).
У відповідності до Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 12 серпня 2019 року о 17.00 год. з прохідником ш.«Октябрська» ПАТ «КЗРК» ОСОБА_1 , потерпілий дістав сполучену травму: закриту черепно-мозкову травму; перелом кінцівки, забійні рани шиї, кінцівки. Травмування сталось через раптовий вивал (відшарування) породи із покрівлі та стіни штрека скреперуванння в осях 96-10 гор. 1262м. 
Комісія зі спеціального розслідування нещасного випадку дійшла висновку, що особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є начальник дільниці №2 ш. «Октябрська» ОСОБА_4, головний інженер шахти «Октябрська» ОСОБА_2 , майстер гірничий дільниці №32 шахти «Октябрська» ОСОБА_3 , прохідник дільниці №32 шахти «Октябрська» ОСОБА_1 (а.с. 7-23) 
Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААА №076259 від 27.11.2019 позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності за наслідками трудового каліцтва з переоглядом 01 грудня 2020 року та ІІ групу інвалідності. ( а.с. 24).
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1  керувався статтями 153,173, 237-1 КЗпП України статтями 23, 1167 ЦК України, й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки трудове каліцтво отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди та завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. 
Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.
У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок настання нещасного випадку.
Відповідно до ст.16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи.
Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 року встановлено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди". Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.
Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Отже доводи відповідача про недоведеність факту моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, сам факт отримання позивачем трудового каліцтва, встановлення йому стійкої втрати працездатності та групи інвалідності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, підтверджує наявність моральної шкоди, що кореспондує положенням, встановленим у ст.3 Конституції України, якими визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Актом спеціального розслідування нещасного випадку що стався з позивачем Форми Н-1/П від 09 вересня 2019 року п.8 визначені особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, зокрема, це начальник дільниці №2 ш. «Октябрська» ОСОБА_4 , який не склав паспорт кріплення чим не забезпечив безпечне ведення гірничих робіт та охорону праці, головний інженер шахти «Октябрська» ОСОБА_2 , який не забезпечив розробку паспорту кріплення, чим порушив вимоги п.2.19 «Посадової інструкції головного інженера шахти", майстер гірничий дільниці №32 шахти «Октябрська» ОСОБА_3 , який недостатньо проконтролював додержання робітником правил і норм з охорони праці у зміні та не подбав про небезпеку і здоров`я оточуючих людей, порушивши вимоги п.2.33 «Посадової інструкції майстра гірничого нарізних робіт», прохідник дільниці №32 шахти «Октябрська» ОСОБА_1 , який ретельно не перевірив боки і покрівлю виробки перед обиранням заколів, під час виконання робіт з приведення робочого місця в безпечний стан в штреку чим допустив порушення вимог законодавства про охорону праці та допустив порушення вимог п.п.2.2.1.1 «Інструкції з охорони праці №157-2018 для прохідника, ст.14 Закону України «Про охорону праці (а.с.20). 
Отже, доводи відповідача щодо відсутності законних підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, колегія суддів відхиляє.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанції врахував тяжкість наслідків які настали в здоров`ї позивача, внаслідок трудового каліцтва - втрата професійної працездатності у ступені 65 % та встановлення другої групи інвалідності, які встановлені з переоглядом, глибину фізичних та моральних страждань позивача, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 120 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, і колегія суддів повністю погоджується з визначеним судом розміром заподіяної позивачу моральної шкоди. 
Отже, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами.
Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим ним трудовим каліцтвом під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача.
Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 10 червня 2020 року.

Головуючий:
Судді: