Ухвала
Іменем України
      
10 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 514/1499/19
провадження № 61-5788ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований між ними 14 жовтня 2007 року за актовим записом № 11 у Ярівській сільській раді Тарутинського району Одеської області, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки               ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його доходів, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення донькою повноліття.
Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною і повернуто на підставі частини третьої статті 185 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тарутинського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2019 року у даній справі.
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, виходив з того, що апеляційна скарга подана після закінчення строку на апеляційне оскарження і підстави, вказані заявником у заяві про поновлення цього строку, є неповажними.
20 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
 
Заявник зазначає, що на час закінчення 15-денного строку, встановленого для подання апеляційної скарги, вона не могла додати до неї ряд відповідних документів у зв`язку з їх відсутністю, у зв`язку з чим вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин. Посилається на те, що 24 жовтня 2019 року вона отримала лише копію ухвали від 16 жовтня 2019 року про повернення позовної заяви, а сама позовна заява з додатками повернулася на її адресу 19 листопада 2019 року.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку. 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
У відповідності до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що не погодившись з ухвалою про повернення позовної заяви, ОСОБА_1 22 листопада 2019 року звернулася з апеляційною скаргою, заявляючи при цьому клопотання про зменшення розміру судового збору, що підлягає сплаті за її подання, на 50% та відстрочення його сплати до 15 грудня 2019 року у зв`язку зі скрутним майновим станом.
Оскільки апеляційна скарга не відповідала вимогам пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України та була подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 січня 2020 року її залишено без руху та надано заявникові 10-денний строк з дня отримання ухвали для усунення вказаних у ній недоліків. Разом з тим, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про зменшення розміру судового збору та відстрочення його сплати. Заявникові необхідно було надати документ про сплату судового збору у розмірі 384,20 грн та порушити питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, подавши відповідну заяву із зазначенням належних підстав пропуску цього строку.
На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 надала квитанцію про сплату судового збору та заяву, у якій поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження обґрунтовувала тим, що хоча і отримала 08 листопада 2019 року копію ухвали від 16 жовтня 2019 року про повернення позовної заяви, однак тільки 19 листопада 2019 року надійшла на її адресу подана нею позовна заява з додатками, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості вчасно подати апеляційну скаргу.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені заявником у заяві доводи не можуть бути підтвердженням поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, оскільки відсутність позовної заяви з додатками при отриманні нею оскаржуваної ухвали не є перешкодою для подання апеляційної скарги.
Встановивши, що копію ухвали від 16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 отримала 24 жовтня 2019 року, а з апеляційною скаргою звернулася 22 листопада 2019 року, тобто, з пропуском строку на апеляційне оскарження, визначеного статтею 354 ЦПК України, і вказані нею підстави для поновлення цього строку визнані неповажними, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.
Згідно з усталеною практикою, викладеною в рішеннях Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).
Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень.
За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а є лише незгодою заявника з його змістом.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                         В. О. Кузнєцов
 
                                                                                                                   В. С. Жданова
 
                                                                                                                    В. М. Ігнатенко