ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/613/20 Справа № 199/3108/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Черкас Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, стягнення майнової шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю,-
В С Т А Н О В И Л А:

       У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 14 лютого 2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 01 січня 2018 року ОСОБА_2 проживає окремо, а саме за місцем своєї реєстрації. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Під час шлюбу ними було придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності: квартира АДРЕСА_1 , придбана за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. 26 листопада 2016 року за реєстровим № 1173.; гараж АДРЕСА_2 («Амур-2 » кооператив по будівництву та експлуатації колективного гаражу), придбаний за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. 23 червня 2017 року за реєстровим №638; меблі та побутова техніка. Зазначає, що 06 лютого 2018 року, коли її не було вдома, ОСОБА_2 вивіз меблі та побутову техніку з квартири, зіпсував майно, яке залишилося у квартирі. 17 лютого 2018 року він знову понівечив вхідні двері, замок на вхідних дверях та здійснив залиття по всьому периметру вхідних дверей монтажно-будівельною піною, в результаті чого довелося здійснювати заміну замка, вартість якого становить 700 грн. Усунувши всі недоліки, у квітні 2018 року, вона завезла до квартири нові меблі з метою подальшого проживання в цій квартирі з донькою. Однак, відповідач в черговий раз 20 квітня 2018 року приїздив до квартири та зіпсував майно. На підставі викладеного просила суд поділити спільне майно, виділивши їй квартиру АДРЕСА_1 ; гараж АДРЕСА_2 ; плазмовий телевізор марки SAMSUNG чорного кольору, вартість якого становила - 17 000 грн.; холодильник марки SAMSUNG серебристого кольору вартістю - 13 000грн.; порохотяг марки SAMSUNG вартістю - 6 000 грн. Виділити відповідачу диван для вітальні червоно-сірого кольору вартістю - 26 000 грн.; двоспальне ліжко чорного кольору вартістю 2500 грн.; односпальне ліжко - 2 шт. світло-зеленого кольору, вартістю 1000 грн. кожне; ортопедичний матрац для двоспального ліжка вартістю 10 000 грн.; ортопедичні матраци для односпального ліжка 2 шт. вартістю 5 000 грн. кожне; шафа для одягу трьохдверна темного кольору вартістю 6000 грн.; шафа для одягу трьохдверна світлого кольору вартістю 6 000 грн.; комп`ютерний стіл коричневого кольору вартістю 1 000 грн.; крісла до комп`ютерного столу 2 шт. чорного кольору вартістю 1 000 грн. кожне; шафа з дзеркалом для ванної кімнати вартістю 1 000 грн.; тумбочка для взуття вартістю - 500 грн.; стіл кухонний чорного кольору вартістю 1 500 грн.; дерев`яні кухонні табуретки 4 шт. вартістю 200 грн. кожна; тумбочка під телевізор вартістю 2 500 грн.; поверхня для приготування їжі марки SAMSUNG чорного кольору вартістю 4 000 грн.; духова шафа марки SAMSUNG чорного кольору вартістю 5 500 грн.; мікрохвильова піч марки SAMSUNG білого кольору вартістю -2 500 грн.; електричний чайний марки SIVAKI, вартістю - 300 грн.; кухонна витяжка, марки SAMSUNG, вартістю - 6 000 грн. Стягнути з відповідача на її користь спричинену неправомірними діями майнову шкоди у сумі 62 917 грн.
У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 14 лютого 2015 року між ним та ОСОБА_1 було укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 з народження дитини знаходилась у декретній відпустці, доходів не отримувала. На його утриманні знаходяться діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 26 листопада 2016 року ним було придбано квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 99 500 грн., оскільки ОСОБА_1 ніде не працювала, доходів не отримувала, матеріальне забезпечення сім`ї було покладено на нього та всі зароблені кошти і отримані доходи у повному обсязі витрачались на утримання сім`ї. 23 червня 2017 року він придбав гараж АДРЕСА_2 , вартістю 8 593 грн. 12 квітня 2018 року рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області було розірвано шлюб між ним та ОСОБА_1 . У зв`язку з придбанням житла, подальшого ремонту ним було позичено кошти у сумі 300 000 грн., які були повернуті ОСОБА_5 16 серпня 2018 року. На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 та на гараж АДРЕСА_2 . 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2019 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Поділено спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме визнано за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м; 1/2 частину гаража № НОМЕР_3 , що знаходиться в кооперативі по будівництву та експлуатації колективного гаражу «Амур-2» по вулиці Дементьєва в м. Дніпрі загальною площею 33,3 кв.м. з підвалом загальною площею 32,5 кв.м., разом площа складає 65,8 кв.м. Залишено у власності ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м. та 1/2 частину гаража № НОМЕР_3 , що знаходиться в кооперативі по будівництву та експлуатації колективного гаражу «Амур-2» по вулиці Дементьєва в м. Дніпрі загальною площею 33,3 кв.м. з підвалом загальною площею 32,5 кв.м., разом площа складає 65,8 кв.м. В іншій частині позову ОСОБА_1 , а також у зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь держави судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду від 27 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 просить рішення суду від 27 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення його зустрічних позовних вимог та залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
       Як вбачається з матеріалів справи, 14 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб (т.1 а.с.74).
Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.83, 84).
Заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.83, 84).
За час подружнього життя сторонами було придбано наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 відповідно договору купівлі-продажу від 26 листопада 2016 року та гараж вул. Дементьєва, що знаходиться за адресою : м . Дніпро, «Амур-2» кооператив по будівництву та експлуатації колективного гаражу, номер гаражу НОМЕР_3 , на земельній ділянці площею 0,7221, кадастровий номер 1210100000:01:285:0001, відповідно до договору купівлі-продажу від 03 червня 2017 року (т.1 а.с. 77, 78, 79, 80).
       З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №7406191 від 26 листопада 2016 року вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №1173 від 26 листопада 2016 року (т.1 а.с.78).
       З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90458270 від 23 червня 2017 року вбачається, що власником гаража, вул. Дементьєва, що знаходиться за адресою: м . Дніпро, «Амур-2» кооператив по будівництву та експлуатації колективного гаражу, номер гаражу НОМЕР_3 , на земельній ділянці площею 0,7221, кадастровий номер 1210100000:01:285:0001 є ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу №169951 від 23 червня 2017 року (т.1 а.с.80).
       Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд послався на те, що спірний гараж та квартира набуті сторонами за час шлюбу, та є об`єктами спільної сумісної власності подружжя сторін, виділивши за позивачем та відповідачем в рівних частинах право власності на квартиру АДРЕСА_1 та гаражу вул. Дементьєва, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, «Амур-2 » кооператив по будівництву та експлуатації колективного гаражу, номер гаражу НОМЕР_3 , на земельній ділянці площею 0,7221, кадастровий номер 1210100000:01:285:0001, відмовивши в частині позовних вимог ОСОБА_1 про поділ меблів і побутової техніки та відмовив у задоволенні зустрічного позову за недоведеністю, однак повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для часткового скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
       Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).
       Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
       Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
       Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).
       Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.
На підставі ч.1, 2 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.        
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його па шкоду інтересам сім`ї. 
Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
       До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).
       Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
       При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення
ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
       В п.п. 22, 23, 24 постанови Пленум Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.
       Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
       Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається 14 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб (т.1 а.с.74).
Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.83, 84).
Заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано (т.1 а.с.83, 84).
За час подружнього життя сторонами було придбано наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 відповідно договору купівлі-продажу від 26 листопада 2016 року та гараж вул. Дементьєва, що знаходиться за адресою : м . Дніпро, «Амур-2» кооператив по будівництву та експлуатації колективного гаражу, номер гаражу НОМЕР_3 , на земельній ділянці площею 0,7221, кадастровий номер 1210100000:01:285:0001, відповідно до договору купівлі-продажу від 03 червня 2017 року (т.1 а.с. 77, 78, 79, 80).
       З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №7406191 від 26 листопада 2016 року вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №1173 від 26 листопада 2016 року (т.1 а.с.78).
       З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90458270 від 23 червня 2017 року вбачається, що власником гаража, вул. Дементьєва, що знаходиться за адресою: м . Дніпро, «Амур-2» кооператив по будівництву та експлуатації колективного гаражу, номер гаражу НОМЕР_3 , на земельній ділянці площею 0,7221, кадастровий номер 1210100000:01:285:0001 є ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу №169951 від 23 червня 2017 року (т.1 а.с.80).
       Отже, вищезазначене нерухоме майно, було набуте сторонами за час перебування їх у шлюбі та належить до майна спільної сумісної власності подружжя, а тому за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід визнати право власності на вказане нерухоме майно - по 1/2 частині за кожним. 
       Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про поділ майна, а саме: меблів та побутової техніки, слід зазначити, що вказані вимоги є недоведеними належними та допустимими доказами у справі, оскільки суду не було надано доказів на підтвердження дійсного придбання всього перерахованого у позовній заяві ОСОБА_1 майна у період шлюбу та наявності вказаного майна.
       Суду були надані видаткові накладні на придбання техніки холодильник, пральна машина, телевізор, духова шафа, варильна поверхня газова від 06 серпня 2018 року, від 30 липня 2018 року, від 11 листопада 2018 року, однак як вбачається із вказаних документів дата придбання техніки зазначена - вже після розірвання шлюбу сторін у справі, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині (т.1 а.с.152, 158, 167). 
Щодо заявлених ОСОБА_1 вимог про стягнення з ОСОБА_2 на її користь спричиненої неправомірними діями майнової шкоди у сумі 62917 грн. слід зазначити, позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження дійсного спричинення такої шкоди ОСОБА_2 , а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у вказаній частині. 
Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині відступу від рівності часток, оскільки нею не було надано суду належних, допустимих та достовірних доказів обставин для відступу від засад рівності часток, передбачених ст. 70 СК України.
Звернувшись до суду із зустрічними позовними вимогами, ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 та на гараж АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст.. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".
Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім`ї.
Відповідно до ч.12 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
ОСОБА_2 не було надано суду належних беззаперечних доказів на підтвердження його зустрічних позовних вимог щодо його права особистої приватної власності на вказане нерухоме майно, яке було придбане в період шлюбу сторін, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо наявності правових підстав про визнання саме за нею права власності на все нерухоме майно, придбане в період шлюбу, є необгрунтованими та безпідставними.
Доводи апеляційної скарги про доведеність вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_4 вартості спричиненої їй матеріальної шкоди у розмірі 62 917 грн. не підтверджуються належними доказами у справі.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що спірні квартиру та гараж було придбано ним у шлюбі, але за його власні кошти є необгрунтованими, оскільки із наданої суду копії розписки від 26 листопада 2016 року, згідно якої ОСОБА_2 було отримано у борг 300 000 грн. від ОСОБА_5 , не вбачається, що ці кошти були отримані ним саме на придбання спірної квартири та гаражу. Крім того, слід зазначити спірний гараж було придбано 23 червня 2017 року. 
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення суду скасувати частково в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про поділ майна подружжя, стягнення майнової шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю  скасувати  в частині поділу спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнання за ОСОБА_1 права власності на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м; 1/2 частину гаража № НОМЕР_3 , що знаходиться в кооперативі по будівництву та експлуатації колективного гаражу «Амур-2» по вулиці Дементьєва в м. Дніпрі загальною площею 33,3 кв.м. з підвалом загальною площею 32,5 кв.м., разом площа складає 65,8 кв.м.; залишення у власності ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м. та 1/2 частину гаража № НОМЕР_3 , що знаходиться в кооперативі по будівництву та експлуатації колективного гаражу «Амур-2» по вулиці Дементьєва в м. Дніпрі загальною площею 33,3 кв.м. з підвалом загальною площею 32,5 кв.м., разом площа складає 65,8 кв.м. 
Визнати квартиру АДРЕСА_1 та гараж № НОМЕР_3 з підвалом, що знаходиться в кооперативі по будівництву та експлуатації колективного гаражу «Амур-2» по вулиці Дементьєва в м. Дніпрі , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнати за  ОСОБА_1 право власності на 1/2   частину квартири  АДРЕСА_1 загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м
Визнати за  ОСОБА_1 право власності на 1/2   частину гаражу № НОМЕР_3 , що знаходиться в кооперативі по будівництву та експлуатації колективного гаражу «Амур-2» по вулиці Дементьєва в м. Дніпрі загальною площею 33,3 кв.м. з підвалом загальною площею 32,5 кв.м., разом площа складає 65,8 кв.м.     
Визнати за  ОСОБА_2 право власності на 1/2   частину квартири  АДРЕСА_1 загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м
Визнати за  ОСОБА_2 право власності на 1/2   частину гараж № НОМЕР_3 , що знаходиться в кооперативі по будівництву та експлуатації колективного гаражу «Амур-2» по вулиці Дементьєва в м. Дніпрі загальною площею 33,3 кв.м. з підвалом загальною площею 32,5 кв.м., разом площа складає 65,8 кв.м.     
В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді