КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
справа № 363/4232/16-ц                                                Головуючий у 1 інстанції: Рудюк О.Д.
провадження № 22-ц/824/4077/2020                                          Суддя-доповідач: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
10 червня 2020 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Олійника В.І., 
суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,
при секретарі Линок В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року у складі судді Рудюка О.Д. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Вишгородський районний підрозділ Публічного акціонерного товариства «Київобленерго», Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянсенерго» про визнання недійсними технічних умов і рішення про підключення та заборону вчиняти певні дії,-
 
в с т а н о в и в :
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що в 2012 році він побудував комплексу трансформаторну підстанцію потужністю 100 кВа для забезпечення електроенергією свого приватного будинку, споруд, для належної роботи електроприладів та потужного електрообладнання, а також інших приватних будинків, які розташовані поруч. 
Зазначав, що дана підстанція знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після прийняття КТП в експлуатацію в 2012 році між ОСОБА_1 та Вишгородським РП ПАТ «Київобленерго» було підписано Договір про користування електричною енергією від 09.02.2012 року. 
У вересні 2015 року під час вирішення експлуатаційних питань КТП позивач виявив, що до його електричної мережі без письмового дозволу підключено споживача ОСОБА_2 . З`ясувавши обставини, позивач довідався, що будинок ОСОБА_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 приєднано через електромережу позивача та здійснюється постачання електроенергії домогосподарству ОСОБА_2 без належно оформлених документів, тобто безпідставно. 
Позивач стверджував, що з часу встановлення КТП по даний час це обладнання ніяким іншим фізичним та юридичним особам у власність не передавалося. Позивач зазначав, що він як власник електричних мереж має право видавати технічні умови для підключення замовника, тобто споживача, яким є відповідач ОСОБА_2 , проте жодних письмових договорів про приєднання до електричних мереж між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписано не було. 
Проте, відповідач надав Вишгородському РП ПАТ «Київобленерго» технічні умови на приєднання, які нібито підписані позивачем, хоча позивач категорично заперечує факт їх підпису. Позивач стверджував, що договір №БН-06/2012 від 14.03.2012 року, рішення №БН-06/2012 від 14.03.2012 та Технічні умови №БН-06/2012 на приєднання електроустановки є недійсними, так як підписані від імені ОСОБА_1 невстановленою особою, а відтак ОСОБА_2 самовільно був приєднаний до КТП, не маючи на це відповідного дозволу та погоджувальних документів власника. 
На підставі наведеного, позивач просив суд визнати недійсними Договір №БН-06/2012 від 14.03.2012 року «Про надання послуг з приєднання до електричних мереж», Технічні умови «БН-06/2012 від 01.03.2012 та рішення № БН-06/2012 від 14.03.2012 року, зобов`язати ОСОБА_2 у місячний строк привести у відповідність технічну документацію з приєднання до електричних мереж до КТП-1393, заборонити ОСОБА_2 користуватись та втручатись в роботу КТП-1393 без письмового дозволу (погодження) його власника - ОСОБА_1 та стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року в позові відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про недійсність оспорюваного договору.
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 є власником комплексної трансформаторної підстанції КТП потужністю 100 кВА (сер.завод. № НОМЕР_1 ), порядковий номер 1393, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Право власності ОСОБА_1 підтверджується: видатковою накладною №АЛ-0000201 від 30.12.2011 року; актом технічної комісії №1 від 19.12.2011 року про прийняття закінченого об`єкта електричних мереж до експлуатації; актом №24 підтвердження готовності електроустановки до роботи від 19.01.2012 року, згідно якого проведено огляд обладнання КТП та підтверджено його відповідність технічним умовам; договором про надання послуг з приєднання до електричних мереж №К-ОО-11-1065 від 23.08.2011року, укладений між ПАТ «АЕС Київобленерго» та ОСОБА_1 ; технічними умовами, в якості додатку до Договору №К-ОО-11-1065 від 23.08.2011 року (т.1 а.с.10-19).
Встановлено, що у 2012 році ТОВ «Альянсенерго» на вимогу ОСОБА_2 розробило робочий проект електропостачання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який погоджено з Вишгородським РП ПАТ «АЕС Київобленерго» та отримала технічне рішення №БН-06\2012 (т.1 а.с.45-58).
26 березня 2012 року ОСОБА_2 подав до Вишгородського РП ПАТ «АЕС Київобленерго» заяву щодо укладення договору на електропостачання житлового будинку по АДРЕСА_2 .
18.05.2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ «АЕС Київобленерго» укладено Договір №200907114 про користування електричною енергією. Додатком до цього Договору є акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (т.1 а.с.86-88).
Як вбачається з матеріалів справи, між замовником ОСОБА_2 , власником КТП ОСОБА_1 та начальником Вишгородського РП ПАТ «АЕС Київобленерго» ОСОБА_3 було погоджено технічні умови приєднання до електричних мереж електроустановки №БН-06\2012, відповідно до умов яких між сторонами було погоджено тип приєднання до електричних мереж, джерело електропостачання, точка підключення, визначено величину розрахункового навантаження з урахуванням потужності 20 кВт.
У своїх запереченнях представник відповідача - ОСОБА_4 зазначав, що ОСОБА_1 , який є одним із співвласників КТП домовився з відповідачем ОСОБА_2 , який є власником газової магістралі, про надання один одному можливості на підключення до КТП та газової магістралі, тобто по суті між сторонами виникли бартерні відносини. У зв`язку з цим відповідачем було замовлено робочий проект електропостачання власного житлового будинку, невід`ємними частинами якого є технічні умови та рішення про підключення. 
Вказував, що 18.05.2012 року між ОСОБА_2 та Вишгородським РП ПАТ «Київобленерго» укладено договір про користування електричною енергією №200907114. Додатком до цього Договору є акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, підписаний позивачем, відповідачем та третьою стороною. 
Тому вважав, що позивачем не надано доказів про те, що відповідач незаконно підключився до КТП. Крім того, заперечив, що позивач довідався про порушення свого права в 2015 році, оскільки в листі від 29.01.2017 року позивач зазначив, що з початку експлуатації КТП від 2012 року сформувалися неоплачені втрати в розмірі 17,7 тис.кВт/год, які просив відповідача компенсувати, а також зазначав про заборгованість по абонплаті за обслуговування ТП , яка становить у відповідача 95 грн. У зв`язку з цим вважав, що позивач починаючи від 2012 року має договірні відносини з відповідачем щодо спільного використання КТП. 
Згідно зі ст.25 Закону України «Про електроенергетику», споживачі електричної енергії мають право на приєднання та підключення до електричної мережі за умови виконання правил приєднання електроустановок до електричних мереж.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про електроенергетику» приєднання електроустановки - це надання електропередавальною організацією послуги замовнику із створення технічної можливості для передачі (прийняття) в місце приєднання електроустановки замовника відповідної потужності до електричних мереж електропередавальної організації (у тому числі новозбудованих) електричної енергії необхідного обсягу з дотриманням показників її якості та надійності.
Договір про приєднання до електричних мереж - це письмова домовленість сторін, що є документом встановленої форми, який визначає зміст та регулює правовідносини між сторонами щодо приєднання електроустановок замовника до електричних мереж власника електромереж.
Технічні умови на приєднання до мереж (об`єктів) електроенергетики - це комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об`єкта замовника електричною енергією, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам щодо електропостачання, та є невід`ємним додатком до договору про приєднання.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2012 року ОСОБА_2 було видано технічні умови №БН-06\2012 про приєднання електроустановки та Рішення - БН-06/2012 від 14.03.2012 року, яке дійсне при умові діючого договору про надання послуг з приєднання до електричних мереж, термін дії до 30.05.2014 року (т.1 а.с.46-47).
Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені  статтею 215 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України  підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Проте, судом встановлено, що ні позивач, який заперечує щодо укладання ним оспорюваного Договору №БН-06/2012 Про надання послуг з приєднання до електричних мереж від 14.03.2012 року, ні відповідач ОСОБА_2 , який вказав, що оспорюваний договір ним втрачений, ні третя особа - ПАТ «АЕС Київобленерго», представник якого вказав, що у третьої особи відсутній даний оспорюваний договір - не надали суду Дого вір, який позивач просив визнати недійсним. Також, оригінал оспорюваного договору не було надано до суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі наведеного, суд дійшов вірного висновку, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про недійсність оспорюваного договору, і у суду буди відсутні правові підстави для визнання його недійсним.
За правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. Оспорюванні технічні умови та рішення №БН-06/1012 самі по собі не породжують для позивача будь-яких правових наслідків. Технічні умови є чинними до виконання Договору про приєднання, а Рішення №БН-06/2012 від 14.03.2012, яким надано висновки, що робочий проект виконаний згідно технічних умов № БН-06/2012 від 01.03.2012 року погоджується без зауважень, діє при умові діючого договору «Про надання послуг з приєднання до електричних мереж», термін дії до 30.05.2014 року. Робочий проект - це взагалі технічна документація яке регламентує виконання певних робіт.
Враховуючи вищевикладене, суд вірно вважав, що позивачем та його представником позовні вимоги про визнання недійсними Договору «Про надання послуг з приєднання до електричних мереж» від 14.03.2012 року, Технічних умов № БН-06/2012 та Рішення № бН-06/2012 від 14.03.2012 року не доведені, в зв`язку з цим підстави для задоволення позовних вимог були відсутні.
З огляду на відмову у задоволенні основних позовних вимог про визнання недійсними Договору, технічних умов та Рішення відповідно не підлягали до задоволення і похідні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача привести у відповідність технічну документацію з приєднання до електричних мереж та заборонити користуватись та втручатись в роботу КТП без письмового дозволу його власника.
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову за відсутністю доказів.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.  
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 16 червня 2020 року.

Суддя-доповідач:  

Судді: