ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3913/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: В.О. Гаврилюк
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  02 червня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:                      
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України у Черкаській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України у Черкаській області, в якому просив визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, (оформлену висновком від 20.09.2019 та листом № К-271 від 04.10.2019); призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року; зобов`язати ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України документи для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року; зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, оформлену висновком від 20.09.2019, в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року. У задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивач був звільнений з органів внутрішніх справ 14.03.1990 року, при цьому він не мав права на отримання страхової виплати, оскільки державне обов`язкове страхування в ОВС було запроваджене лише з 01.01.1991 року, а постановляючи рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення суд втручається в дискреційні повноваження апелянта, при цьому посада, яку займав позивач перед звільненням не належала до категорій працівників міліції.
Ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України у Черкаській області подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що позивач не належить до працівників міліції, та оскільки його було звільнено 14.03.1990 року - відсутні підстави для виплати одноразової грошової допомоги, що не було враховано судом першої інстанції.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що з 13.03.2018 року йому встановлено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ а тому він має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 року, однак в призначенні такої допомоги йому було двічі відмовлено, на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 у справі №580/1204/19, яким встановлено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги.
В силу положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, враховуючи що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного провадження, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справу було розглянуто в порядку спрощеного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 14.03.1990 на підставі наказу № 72 л/с УВС звільнений зі служби з посади старшого водія 2-ї самостійної воєнізованої пожежної частини по охороні Соснівського району м. Черкаси у званні старший лейтенант внутрішніх справ (за сімейними обставинами).
Згідно з випискою із акта огляду МСЕК серії 5ЧК №071169 (а.с.16) позивачу з 01.04.2005 при повторному огляді, встановлено 3 групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. В полі діагноз зазначено - наслідки перенесеної черепно-мозкової травми, повторна травма - забій головного мозку у 1996 році.
Відповідно до постанови від 31.01.2005 №2 BЛK УМВС України в Черкаській області з установлення причинного зв`язку захворювань (а.с.21), у ОСОБА_1 встановлено залишкові явища ЧМТ 21.02.1989 - струс головного мозку у вигляді астено-вегетативного синдрому. Травма одержана в результаті нещасного випадку, НІ, не пов`язана з виконанням службових обов`язків (акт про нещасний випадок № 4 від 31.12.2004). Висновок МСЕК - придатний до військової служби. 
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК № 1 серії 12ААА №879372 (а.с.13), позивачу за наслідками повторного огляду з 13.03.2018 встановлено 2 групу інвалідності безстроково, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
За наслідками звернення позивача із заявою щодо виплати йому одноразової грошової допомоги внаслідок у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності Ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України у Черкаській області повідомила позивача про відсутність підстав для виплати ОГД, що стало підставою для звернення позивача до суду та рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року (а.с.24), залишеним без змін постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2019 року (а.с.27) та від 05 листопада 2019 року (а.с.30) у справі №580/1204/19, позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області задоволено частково, визнано протиправними дії ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області у ненаправленні документів та висновку до Міністерства внутрішніх справ України щодо ОСОБА_1 , відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року, зобов`язано ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області надіслати до Міністерства внутрішніх справ України документи щодо ОСОБА_1 , відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року. В решті позовних вимог відмовлено.
Ліквідаційна комісія подала висновок від 08 серпня 2019 року про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з інвалідністю на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 у справі № 580/1204/19, день виникнення права позивача на отримання грошової допомоги 13.03.2018, на підставі пункту 3.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової  грошової допомоги в разі загибелі, смерті, інвалідності або часткової втрати працездатності  без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2018 № 850, одноразову грошову допомогу позивачу призначено у розмірі 352400,00 грн. (а.с.20), однак 20 вересня 2019 року Директором Департаменту фінансово-облікової політики МВС України відмовлено в його затвердженні.
Листом від 30 вересня 2019 року №15/2-3795 (а.с.18) Департамент фінансово-облікової політики МВС України повідомив ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, що ОСОБА_1 звільнений зі служби 13.03.1990 року, тобто до прийняття Закону України «Про міліцію», і не належав до категорії працівників міліції, а тому до факту встановлення інвалідності позивача не можуть бути застосовані ні норми цього Закону, ні норми Порядку №850, внаслідок чого матеріали були повернуті.
Про вказану відмову позивача було повідомлено листом ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 94 жовтня 2019 року №К-271 (а.с.19).
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що у справі №580/1204/19 суд дійшов висновку, що на позивача поширюються положення статті 23 Закону №565-XII та Порядку № 850, які регулюють питання виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності працівникам міліції, а тому відмова Міністерства внутрішніх справ України, оформлена висновком від 20.09.2019 є протиправною, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності, відповідно до Порядку №850.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, згідно п.3 якого грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІ групи.
Відповідно до п.п.7-9 цього Порядку працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.
МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Отже, саме Міністерство внутрішніх справ України вирішує питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги на підставі документів, направлених керівником органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, або про відмову у призначенні такої допомоги.
Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07 листопада 2015 року у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію». При цьому у п.15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Колегія суддів звертає увагу, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги вже досліджувалось в судовому порядку, так у рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року (а.с.24), залишеним без змін постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2019 року (а.с.27) та від 05 листопада 2019 року (а.с.30) у справі №580/1204/19, судом встановлено, що позивач проходив службу у пожежній частині з охорони Соснівського району м. Черкаси та звільнений у званні «старший лейтенант внутрішньої служби». Указом Президента України від 27.01.2003 №47/2003 «Про заходи щодо вдосконалення державного управління в сфері пожежної безпеки, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій» органи і підрозділи Державної пожежної охорони виведені зі складу МВС і переданні до складу МНС України, тобто в 2003 році, а позивач, проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений в 1990 році і посада лейтенанта внутрішньої служби рівнозначна посаді лейтенанта міліції. Оскільки позивач має спеціальне звання, суд дійшов висновку, що на нього поширюються положення ст. 23 Закону №565-XII та Порядку № 850, які регулюють питання виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності виключно працівникам міліції. А отже висновки ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги, оскільки позивач не відноситься до категорії працівників міліції є протиправними.
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, судовим рішенням, що набрало законної сили встановлено, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а тому зазначені обставини не підлягають доказуванню в розумінні ч.4 ст.78 КАС України.
Вказане спростовує доводи апелянта про те, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до норм Закону України «Про міліцію» та Порядку №850, оскільки позивач як старший сержант внутрішньої служби, не належав до категорії працівників міліції та його було звільнено зі служби до набрання чинності зазначеними нормативно-правовими актами.
Отже колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відмова Міністерства внутрішніх справ України, оформлена висновком від 20.09.2019, яка за своєю суттю є рішенням про відмову позивачеві у призначенні одноразової грошової допомоги, є протиправною.
Пунктом 14 Порядку №850 визначено виключні підстави, коли призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, а саме, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Наявності визначених у цьому пунктів обставин відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, доведено не було.
Відповідно до п.2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, позивач набув права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ з 13.03.2018, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА №879375 (а.с.13).
Стосовно наявності у апелянта дискреційних повноважень в частині прийняття рішення за наслідком розгляду заяви про виплату одноразової грошової допомоги, колегія суддів зазначає,  що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. 
Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
В той же час, адміністративний суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити конкретні дії лише за умови, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує.
У постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 809/1231/16 викладено висновок, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади. 
Наведений висновок, в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України, має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Беручи до уваги, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги та відповідачем не наведено жодних інших підстав, які б надавали йому право на прийняття рішення про відмову у її виплаті, враховуючи, що відповідач ігнорує висновки, викладені в судових рішеннях, що набрали законної сили в рамках справи №580/1204/19, безпідставно порушує права позивача на одержання відповідної одноразової грошової допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою остаточного вирішення спору, повного та ефективного захисту прав та інтересів позивача, необхідно задовольнити позов шляхом визнання протиправною відмови Міністерства внутрішніх справ України, оформленої висновком від 20.09.2019, та зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині відмови в задоволенні позовних вимог до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України у Черкаській області, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Текст постанови виготовлено 02 червня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна
Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова
                                                                                                    А.Ю.Кучма