ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/11181/19	
                                                                                          Суддя І інстанції - Дєєв М.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Сафронової С.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020  року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК АТЛАНТ» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ТК АТЛАНТ»   звернулося з вищевказаним позовом до суду в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UА110000/2019/300019/2 від 14.05.2019 р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА110110/2019/00036.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що  відповідач застосував резервний метод визначення митної вартості при цьому не довів неможливість використання основного, оскільки надані позивачем документи свідчать, що відомості про заявлену митну вартість товару є об`єктивними, такими, що піддаються обчисленню та підтверджуються документально, у зв`язку із чим просить суд скасувати вказане  рішення про коригування митної вартості товару та картку відмови. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020  року  позов задоволено. 
В апеляційній скарзі Дніпровська митниця Держмитслужби посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що Дніпропетровська митниця ДФС при прийнятті  рішення  про коригування  митної вартості товарів діяла  обґрунтовано, неупереджено, добросовісно з дотриманням вимог чинного законодавства.  Вказує, що судом  першої інстанції не досліджено матеріали справи, які мають значення для вирішення справи по суті та порушено норми  Митного кодексу України, оскільки надані позивачем документи  мають неповні/недостовірні відомості про митну вартість.
До суду апеляційної інстанції надійшло клопотання відповідача про заміну Дніпропетровської митниці ДФС  на її правонаступника Дніпровську митницю Держмитслужби.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №1200 від 18.12.2018 року «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», №858 від 02.10.2019 року «Про утворення територіальних органів Державної митної служби», створено Дніпровську митницю Держмитслужби.
Статтею 52 КАС України визначено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
З огляду на вищенаведені обставини та на підставі приписів ст.52 КАС України, колегія суддів вважає можливим клопотання задовольнити та здійснити заміну відповідача у справі Дніпропетровської митниці ДФС на правонаступника Дніпровську митницю Держмитслужби.
В судовому засіданні  апеляційної інстанції представник митниці підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник ТОВ «ТК АТЛАНТ» просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.   
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування  судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.  
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між позивачем, Grunntech Gmbh (реєстраційний номер: СН-170.4.011.536-0, Швейцарія, Баарерштрассе 53, 6304, Цуг)(далі - Постачальник) та GRUNNTECH Gmbh (Germany, Haarlachweg, 5, 68163 Mannheim) інжиніринговим та виробничо-технічним підрозділом правовласника товарного знаку «Finwhale» Grunntech Holding AG (далі - Правовласник) було укладено трьохсторонній договір постачання за №7/GR від 12.07.2017р. на придбання автомобільних запчастин.
14.05.2019р.з метою здійснення митного оформлення товару (частини та пристрої для ремонту та обслуговування транспортних засобів цивільного призначення в асортименті, країна виробництва - CN (Китай), позивачем була подана  електронна митна декларація від 14.05.2019р. №UA110110/2019/307951, в якій  митну вартість товару розраховано за основним методом (за ціною договору).
На підтвердження заявленої митної вартості були надані документи, передбачені ч.2 ст.53 МК України, а саме: договір поставки №7/GR від 12.07.2017р.,  інвойс 04К-2019 від 24.04.2019р. до зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі - продажу№7/GR від 12.07.2017р., він і декларацією про походження товару відповідно до МК України; пакувальний лист до інвойсу 04К-2019 від 24.04.2019р.; договір про транспортне експедирування вантажних перевезень у міжнародному сполученні 2073 від 06.03.2019р.; автотранспортна накладна CMR0863613 від 08.05.2019р.; рахунок - фактура СФ-0000115 від 08.05.2019р. до договору 2073 від 06.03.2019р.; довідка про витрати на транспортне перевезення вих.№ 158Т-05081/08.05.2019р.; платіжне доручення в іноземній валюті №1 від 06.05.2019р.; договір про надання послуг митного брокера 142019 від 01.03.2019р. та інші.
Проте, Дніпропетровською митницею ДФС було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА110000/2019/300019/2 від 14.05.2019 р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА110110/2019/00036.
З метою отримання дозволу на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, позивач сплатив фінансові гарантії у грошовій формі та подав нову митну декларацію №UA1101102019308011 від 15.05.2019р. за визначеною відповідачем митною вартістю.
Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.
За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Як передбачено ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53 Митного кодексу).
Відповідно до ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України). 
Як встановлено ч.1 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
На момент прийняття оспорюваного рішення про коригування митної вартості товару зазначені обставини не існували.
Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль може здійснюватися в тому числі шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.
Підставою для виникнення сумнівів митного органу щодо митної вартості товару стали розбіжності які місять в наданих документах.
Відповідно до статті 361 Митного кодексу України з метою запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи митні органи застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю. При цьому, управління ризиками - це робота митних органів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Цілями застосування системи управління ризиками є, зокрема: запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи; забезпечення більш ефективного використання наявних у митних органів ресурсів та зосередження їх уваги на окремих згрупованих об`єктах аналізу ризику, щодо яких є потреба у застосуванні окремих форм митного контролю або їх сукупності, а також у підвищенні ефективності митного контролю (областях ризику); прискорення митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.
Митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що митним органом були виявлені розбіжності, що не стосуються числового значення оцінюваного товару.
Спростовуючи доводи митного органу щодо  ненадання документів, які підтверджують особу виробника товарів та їх якість, в тому числі сертифікати відповідності та  такого доповнення, як заказ покупця до партії товару. Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що статтею 53 Митного кодексу України, не передбачено подання таких документів, а зазначений заказ не є невід`ємним від договору, не має матеріального стану, та жодним чином не впливає на розрахунок митної вартості оцінюваного товару.
Крім того відповідно до ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Пунктом 4.1 Договору встановлено, що вантажовідправником товару за дорученням Постачальника може бути UAB «SIAULIU TIEКІМО BAZE». Оскільки постачання відбулось з митного складу UAB «SIAULIU TIEКІМО BAZE» саме за дорученням Постачальника, Постачальник самостійно сплачує витрати на навантаження товару, що також передбачено п.3.6 Договору. Таким чином, позивач не має жодних взаємозв`язків із митним складом UAB «SIAULIU TIEКІМО BAZE», в тому числі договірних та не здійснював на його адресу виплат,
За таких обставин відсутні підстави стверджувати що позивач сплачував за навантажувальна-розвантажувальні роботи та необхідність підтвердження їх позивачем, про що вірно заначено судом першої інстанції..
Постачальник на підставі договору із митним складом UAB «SIAULIU TIEКІМО BAZE» (ul. Bielskio 30 A, Siauliai, Lithuania) офіційно користується його приміщеннями та такі приміщення є територією (площею) Постачальника. Зазначена інформація підтверджується листом від Постачальника, який зазначає, що всі витрати на навантаження та розвантаження на території митного складу UAB «SIAULIU TIEКІМО BAZE» сплачуються Постачальником та вже включені у вартість товару.
Крім того, у додатку №1 до договору зазначені ціни, ідентичні тим, що вказані в інвойсі, вони включають в себе витрати на навантажувальні та розвантажувальні роботи, оскільки це передбачено договором.
Для підтвердження витрат на транспортування оцінюваних товарів позивачем було подано договір транспортного експедирування вантажних перевезень у міжнародному сполучені від 06.03.2019 № 2073. 
Так, п. 2.1.5 даного договору передбачено, що замовник ТОВ «ТК Атлант» зобов`язується організувати вантажно-розвантажувальні роботи, оформлення документів на приймання вантажів до перевезення та їх здачу.  В той же час жодним пунктом вищевказаного договору не передбачено обов`язок сплачувати такі роботи, а тому доводи митного органу про обов`язок позивача сплачувати такі роботи є безпідставними.
Організація таких робіт була здійснена шляхом укладення зовнішньоекономічного договору, яким передбачено, що вказані роботи здійснюються Постачальником. Підприємство організувало ці роботи, проте обов`язок їх здійснити покладений був на Постачальника, а вартість цих робіт включена до вартості товарів, яка була сплачена, а платіжне доручення в іноземній валюті надано митному органу.
Умови поставки FCA визначені правилами ІНКОТЕРМС-2010, які полягають у наступному: FCA FREE CARRIER ФРАНКО ПЕРЕВІЗНИК (... назва місця); Термін «франко-перевізник» означає, що продавець здійснює поставку товару, що минув митне очищення, для експорту покупцем перевізнику у названому місці. Вибір місця поставки впливає на зобов`язання щодо завантаження й розвантаження товару на даному місці. Якщо поставка здійснюється в приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за відвантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, то продавець, як наслідок, за відвантаження товару відповідальності не несе. Даний термін може бути застосований незалежно від виду транспорту, включаючи змішані перевезення. Під словом «перевізник» розуміється будь-яка особа, яка на підставі договору перевезення зобов`язується здійснити або забезпечити перевезення товару по залізниці, автомобільним, повітряним, морським і внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту. Якщо покупець довіряє іншій особі, яка не є перевізником, прийняти товар, то продавець вважається виконав свої зобов`язання щодо поставки товару з моменту його передання такій особі.
Таким чином, правила FСА не встановлюють обов`язки по навантаженню, розвантаженню, перевантаженню чи інше, однак встановлюють особу, до якої переходять ризики по навантаженню, розвантаженню, перевантаженню та відповідальність за неналежне навантаження, розвантаження, перевантаження.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, в укладеному позивачем із контрагентами договорі поставки №7/GR від 12 липня 2017р. (п. 4.1 договору) фактично наявне лише посилання на умови відповідальності за навантаження, розвантаження, перевантаження, тобто за правові наслідки, а не про обов`язки вчинювати чи не вчинювати такі дії. Натомість, відповідні обов`язки визначені учасниками договору у п. 3.6 вказаного договору, де зазначено, що постачальник несе всі ризики та витрати, пов`язані з товаром, до моменту його постачання, а також витрати по навантаженню товару, всі витрати, пов`язані з виконанням митних формальностей для експорту й інші мита, податки та інші збори, які належать сплаті при експорті товару.
Отже, всі витрати на навантаження, вивантаження та обробку товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України понесені постачальником та входять до вартості товару, що оцінювався.
Спростовуючи доводи митниці про те що  до митного оформлення 14.05.2019р. платіжні документи, що підтверджують оплату послуг експедитора не надавалися, не зважаючи на те, що рахунок-фактуру № СФ-0000115 експедитором виставлено 08.05.2019р. Надана довідка від ТОВ «ФОРНАКС» щодо витрат на транспортні перевезення вантажу не є бухгалтерським документом та не передбачена умовами транспортно-експедиційного договору від 06.03.2019р. № 2073. Таким чином, витрати на транспортування не піддаються обчисленню та не підтверджені документально суд першої інстанції вірно посилається на  п .4.1 договору від 06.03.2019р. № 2073 яким визначено, що розрахунок здійснюється у безготівковій формі у національній валюті, протягом 3-х днів після отримання копії рахунку Експедитора, товарно - транспортної накладної (CMR) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, акту виконаних робіт та податкової накладної якщо в «Замовленнях/Заявках на перевезення» і ним не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення. За домовленістю сторін здійснення розрахунків може бути проведено за іншими умовами, які фіксуються сторонами у заявках на перевезення. Такі заявки є невід`ємною частиною даного договору. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що  прядок та строки сплати за послуги не впливають на митну вартість товарів.
З  митної декларації № UА110110/2018/313297 від 18.09.2018 р.; інвойсу 08К-2018 від 30.08.2018 р.; митної декларації № UА110110/2018/316820 від 12.11.2018 р.; інвойсу 09К-2018 від  29.10.2018 р.; митної декларація № UА110110/2018/319219 від 17.12.2018 р.; інвойсу 10К-2018 від 26.11.2018 р., за якими наприкінці 2018 року позивач імпортував той самий товар за тим самим договором вбачається, що митна вартість по вказаним митним деклараціям визначалась за основним методом (за ціною договору) та була прийнята (визнана) відповідачем. В той же час комерційні умови, умови постачання та інше є також тотожними тим, шо застосовувались у 2019 році та стосуються оскаржуваних рішень.
При цьому митним органом не було прийнято  до уваги визнану ним митну вартість за вказаними деклараціями, чим було порушено черговість застосування методів визначення митної вартості та одразу застосував останній метод: г) резервний, замість а) за ціною договору щодо ідентичних товарів.
При цьому митним органом було застосовано резервний метод визначення митної вартості, використавши цінові бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби та відкоригувано митну вартість оцінюваного товару не зазначивши ані обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, що прямо вимагається Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору»,  що в свою чергу, впливає на ціну одиниці товару, в зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що коригування митної вартості здійснене із порушенням встановленого порядку, а сума коригування розрахована була не вірно.
Зазначені обставини спростовують  висновки митного органу щодо сумнівів у визначеній митній вартості товару, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність відмови митним органом позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, враховуючи що відповідачем не було зазначено, які саме складові митної вартості є не підтвердженими, за умови не наведення митним органом доказів того, що документи, подані ним для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування відповідачем переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, а подані ТОВ «ТК Атлант» документи чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку,  що судом першої інстанції правильно були застосовані норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення. 
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби  - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020  року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку Верховного Суду протягом тридцяти днів  з дня складення в повному обсязі.
В повному обсязі постанова складена  03 червня 2020 року.

Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова