Ухвала
 
01 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 520/548/16-ц
провадження № 61-4726ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М. 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 16 березня 2016 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування виконаного грошового зобов`язання,
ВСТАНОВИВ:
12 лютого 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування виконаного грошового зобов`язання.
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 04 червня 2010 року позов задоволено у повному обсязі. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 200 137,50 (еквівалент 25 000 доларів США). 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
20 січня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа.
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 16 березня 2016 року заяву ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.
Постановою апеляційну скаргу адвоката Севастьянова О. С. в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 16 березня 2016 року залишено без змін.
03 березня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 16 березня 2016 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 січня 2020 року, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
ОСОБА_1 реалізувала своє право на апеляційний перегляд ухвали Київського районного суду міста Одеси від 16 березня 2016 року.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до пункту 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України) після її апеляційного перегляду, не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Водночас у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси                  від 16 березня 2016 року та постанову Одеського апеляційного суду            від 22 січня 2020 року в частині видачі дублікатів виконавчих листів необхідно відмовити з таких підстав. 
За правилами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
З матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень в частині задоволення вимог про видачу дублікату виконавчого листа вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржених судових рішень.
Судами встановлено, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 04 червня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 200 137,50 (еквівалент 25 000 доларів США).
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції набрало законної сили та 12 липня                   2010 року був виданий виконавчий лист по справі, який було звернуто до виконання до Другого Київського відділу ДВС ОМУЮ.
18 грудня 2013 року Другим Київським відділом ДВС ОМУЮ востаннє було відкрито виконавче провадження № 41262777 про стягнення з               ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 189 977,37 грн.
Відповідно до відповіді Київського відділу державної виконавчої служби від 12 жовтня 2015 року за № 924, 27 червня 2014 року було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», яку разом з оригіналом виконавчого листа було направлено на адресу стягувача (вих. №05-42/21881).
Станом на теперішній час виконавчі листи стягувачем отримані не були.
Також, згідно листа УДППЗ «Укрпошта» від 22 жовтня 2015 року заяви про внутрішні реєстровані поштові відправлення приймаються протягом шести місяців з дня приймання їх для пересилання, а наданий заявником реєстр на відправлення поштової кореспонденції Київським відділом ДВС ОМУЮ датується 29 жовтня 2014 року.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погодися суд апеляційної інстанції про те, що при поштовій пересилці оригінали виконавчих листів було втрачено, а тому є законні підстави для видачі його дубліката.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п`ята статті 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).
Положення пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначає одну з основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду.
Згідно положень статті 8 Конституції України у яких визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ.50), яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень статей 3, 15 ЦК України, сатттей 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів, у тому числі шляхом виконання рішень суду.
Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року №2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права (абзац 2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012, абзац 3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 року).
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на виконання рішення суду, що є складовою частиною здійснення правосуддя, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги наданий ОСОБА_2 документ у підтвердження втрати виконавчого листа, що є законною підставою для видачі дубліката виконавчого листа по даній справі, оскільки недбалість осіб, які здійснювали поштове пересилання не може служити підставою для позбавлення позивача ОСОБА_2 права на виконання судового рішення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що після отримання                    ОСОБА_2 дублікату виконавчого листа та пред`явлення його до виконання із заробітної плати ОСОБА_1 у період з 2017 року по               2018 рік здійснювались відрахування та виплати на користь ОСОБА_2 , що свідчить про здійснення виконання судового рішення боржником, а також свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про відкрите виконавче провадження.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 16 березня 2016 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування виконаного грошового зобов`язання.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                                      В. С. Висоцька
 
                                                                                                     І. М. Фаловська