Справа № 459/2727/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В. 
Провадження № 22-ц/811/383/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 квітня 2020 року                                           м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого:  Ванівського О.М.,
суддів: Курій Н.М., Мельничук О.Я.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а:
У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив: змінити розмір аліментів які стягуються з нього за рішенням Червоноградського міського суду від 03.02.2012 року на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 з 1/4 частки заробітку (доходу) на 1/6 частку заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; припинити нарахування і стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно та не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 13.12.2011 року за рішенням Червоноградського міського суду від 03.02.2012 року у справі № 2-1850/11 та відкликати виконавчий лист № 2-1850/11, що був виданий на підставі цього рішення. На обґрунтування своїх вимог зазначав, що рішенням Червоноградського міського суду від 12.03.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно цього ж рішення син залишився проживати з матір`ю. Рішенням Червоноградського міського суду від 03.02.2012 року вирішено стягувати з нього в користь відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 13.12.2011 року. 27.11.2012 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 , від якого у них є двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , утримує яких добровільно. У Червоноградському міському суді розглядається справа №459/1481/19 за позовом ОСОБА_1 до нього у якому, серед іншого, вона просить змінити нижню межу розміру аліментів, що стягуються з нього в її користь на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, чого він не заперечує. Після прийняття Червоноградським міським судом рішення від 03.02.2012 року змінився його сімейний стан, для дотримання рівності прав дітей на їх утримання, та дотримання норми закону щодо неможливості нести витрати на утримання дітей які перевищують 50% від суми заробітку (доходу), з врахуванням обставин викладених ст. 192 СК просить зменшити розмір аліментів, які мною сплачуються на утримання сина ОСОБА_3 .
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 грудня 2019 року позов задоволено. Змінено розмір аліментів, що стягуються з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначений рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 03.02.2012 року.
Ухвалено стягувати з   ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частки доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до повноліття дитини.
Виконавчий лист, виданий згідно з рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 03.02.2012 року № 2-1850/11, - відкликано.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 768, 40 грн. сплаченого судового збору.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував в повній мірі всіх обставин, що мають значення для справи, а також не було доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.
Звертає увагу суду на те, що судом не взято до уваги те, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною у віці до трьох років та як ІНФОРМАЦІЯ_4 народила ще одну дитину, на даний час не працює та не має можливості отримувати додатковий заробіток, у шлюбі не перебуває. Вважає, що суд припустився помилки при визначенні розміру аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку, а відтак таку помилку слід усунути збільшивши розмір аліментів до 1/5 частки заробітку доходу платника аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Задовольняючи позовні вимоги та зменшуючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що змінились сімейні обставини та матеріальне становище платника аліментів, що є підставою для зміни розміру стягуваних аліментів.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду зважаючи на наступне. 
Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Згідно з роз`ясненнями п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Червоноградського місцевого суду Львівської області від 03.02.2012 року з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 присуджено аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.12.2011 року, що підтверджується копією виконавчого листа від 13.03.2012 року.
ОСОБА_2 та ОСОБА_8 уклали шлюб 27.11.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 . Від подружнього життя у них є двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження.
Позивач та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки про склад сім`ї від 16.09.2019 року.
28.02.2018 року ОСОБА_2 звільнений з роботи за власним бажанням, що підтверджується копією його трудової книжки НОМЕР_2 .
Зменшуючи розмір аліментів, визначений рішенням Червоноградського місцевого суду Львівської області від 03.02.2012 року, з 1/4 до 1/6 частки доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 , судом першої інстанції вірно враховано, що у нього в шлюбі з ОСОБА_8 народились донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому вони також потребують відповідного матеріального утримання.
Зазначене вказує на зміну сімейного стану позивача, яке існувало до ухвалення місцевим судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання його сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно до повноліття останнього.
З урахуванням викладеного, та виходячи із приписів статті 192 СК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що зміна сімейного стану позивача є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних з нього коштів на утримання сина, ОСОБА_7 .
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а відтак враховуючи матеріальні потреби обох дітей, зважаючи на останні зміни в законодавстві щодо розміру стягуваних аліментів та з врахуванням матеріального становища обох батьків, розмір доходів платника аліментів і розрахунок від цієї суми розміру аліментів, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду.
Інші доводи та обставини, на які посилається ОСОБА_1 , були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Відтак, на думку колегії суддів, рішення районного суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 07 квітня 2020 року. 

Головуючий: Ванівський О.М. 

Судді: Курій Н.М.

Мельничук О.Я.