ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 квітня 2020 року           справа №428/13622/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Поліцейського 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області капрала поліції Сурінова Івана Юрійовича на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 лютого 2020 року (повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 428/13622/19 (суддя в І інстанції Посохов І.С.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, Поліцейського 2 роти батальйону УПП в Луганській області капрала поліції Сурінова Івана Юрійовича про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження по справі, 

                                                   УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області капрала поліції Сурінова Івана Юрійовича (далі - Поліцейський), Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій та постанови протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження по справі.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 05.12.2019 Поліцейським винесено постанову серії ЕАК № 1825606 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 гривень.
В постанові працівник поліції зазначив, що позивач 05.12.2019 року о 7 год. 55 хв., керуючи транспортним засобом, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», а саме здійснив зупинку на проспекті Гвардійському, буд. 67 м. Сєвєродонецька в зоні дії знаку, чим порушив п.п. «в» п. 8.4 Правил дорожнього руху - порушення вимог заборонних знаків.
З зазначеною постановою позивач не згоден та вважає, що дії працівника поліції та винесена постанова у справі про адміністративні правопорушення незаконні з урахуванням наступного.
Пункт 8.4 ПДР України не містить ніякого складу адміністративного правопорушення, є інформативним, внаслідок чого порушити його неможливо.
Тобто, притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення пункту правил, який не містить жодних заборон, є незаконним.
В свою чергу, відповідальність за порушення правил зупинки транспортних засобів передбачена п. 15.9 ПДР України.
Водночас, в постанові про адміністративне правопорушення п. 15.9 ПДР України не зазначено.
Вказаний дорожній знак був встановлений на новому місці лише в період з 02.12.2019 по 05.12.2019, оскільки до цього часу саме цей дорожній знак був встановлений з порушенням вимог ДСТУ, а саме на відстані більш ніж 6 м над рівнем проїзної частини.
Крім того, на думку позивача постанова по справі про адміністративне правопорушення не відповідає формі та вимогам, встановленим наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.15 за № 1496/27941.
Таким чином, з урахуванням відсутності доказів його вини, як і порушення ПДР України, позивач вважає оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню.
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 лютого 2020 року позов задоволено.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1825606 від 05.12.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 255 гривень 00 копійок, скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито.
Не погодившись з таким судовим рішенням, Поліцейський подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Заявою від 17.04.2020 позивач висловив згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Розгляд справи просив здійснити без його участі.
Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 1825606 від 05.12.2019, складену Поліцейським незаконною, у зв`язку з тим, що: оскаржувана постанова не відповідає дійсності, не ґрунтується на жодному доказі, а також відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст. 278, 279 КУпАП.
Так, постановою поліцейського 2 роти батальйону УПП в Луганській області капрала поліції Сурінова І.Ю. серії ЕАК № 1825606 позивача було визнано винним у порушенні п. 8.4 (в) Правил дорожнього руху, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності, згідно з наведеною постановою, було те, що 05.12.2019 о 07:55 год. в м. Сєвєродонецьку, по проспекту Гвардійському, 67, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Mazda 6», номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», а саме здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п. 8.4 (в) ПДР України.
Прийнято по справі рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не було надано суду будь-яких доказів, які могли б спростувати пояснення позивача, який стверджував, що його дії не містять ознак скоєння адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим суд доходить висновку про те, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності необґрунтовано.
Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.
В апеляційній скарзі Поліцейський стверджував, що на підтвердження правомірності прийнятої ним постанови ним було надано відеозапис з нагрудної камери інспектора Сурінова І.Ю. від 05.12.2019, про що свідчить супровідний лист з відміткою суду про одержання матеріалів від 06.02.2020.
За п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відтак, апеляційним судом приймається до уваги зазначений доказ.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до п. 8.4 (в) Правил дорожнього руху заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.
Відеозаписом зафіксовано, що позивач, керуючи транспортним засобом, здійснив зупинку у зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено».
Не заперечував цього факту і сам ОСОБА_1 .
Доводи позивача, що відповідальність за порушення правил зупинки транспортних засобів передбачена п. 15.9 ПДР України, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена відповідальність як за порушення вимог дорожніх знаків, так і правил зупинки, стоянки, що є самостійними складами адміністративних правопорушень. Так, порушення вимог дорожніх знаків буде наявним у випадку не дотримання вимог розділу 8 ПДР України, а правил зупинки, стоянки - розділом 15 ПДР України, наприклад, зупинка на залізничних переїздах та в інших випадках, визначених цим розділом. 
Посилання позивача про те, що вказаний дорожній знак був встановлений на новому місці лише в період з 02.12.2019 по 05.12.2019, оскільки до цього часу саме цей дорожній знак був встановлений з порушенням вимог ДСТУ, а саме на відстані більш ніж 6 м над рівнем проїзної частини, не підтверджено належними та допустимими доказами, тому до уваги не беруться.
Думка позивача, що постанова по справі про адміністративне правопорушення не відповідає формі та вимогам, встановленим наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.15 за № 1496/27941, спростовується матеріалами справи. Так, за наявності технічної можливості постанова по справі про адміністративне правопорушення складається в електронній формі з використанням мобільного логістичного пристрою із автоматичним присвоєнням їй відповідної серії та номера, а також із зазначенням відомостей, визначених у додатку 7 до цієї Інструкції, яка інтегрується до електронної картки про адміністративне правопорушення та роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв у вигляді стрічки. {Пункт 8 розділу IV доповнено новим абзацом згідно з Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1096 від 24.12.2019}.
Колегія суддів не вбачає порушення з боку Поліцейського процедури притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.
Посилання на статтю 33 КУпАП також не заслуговують уваги, оскільки частиною другою цієї статті прямо визначено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). 
Правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не можуть бути віднесені до малозначних. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 в справі № 654/2930/16 (номер в Єдиному реєстрі судових рішень - 72964876).
В силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Поліцейського 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області капрала поліції Сурінова Івана Юрійовича - задовольнити.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 лютого 2020 року у справі № 428/13622/19 - скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, Поліцейського 2 роти батальйону УПП в Луганській області капрала поліції Сурінова Івана Юрійовича про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження по справі, - відмовити.
Повне судове рішення - 27 квітня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                І. В. Сіваченко

Судді                                                                                                    Т. Г. Гаврищук

                                                                                                                     А. А. Блохін