П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/2037/19	
Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді – доповідача 	Кравця О.О.	
судді –	Домусчі С. Д.	
судді – за участю секретаря	Коваля М.П. Сторчака О.О.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні  апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 540/2037/19, прийнятого у відкритому судовому засіданні у складі судді Войтович І.І. за адміністративним позовом ОСОБА_1   до Головного управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

01.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі  та просив зобов`язати відповідача    протягом п`яти робочих днів з дня набрання постановою законної сили підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) надміру сплачену суму транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. з відповідного бюджету та подати його для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.    
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року адміністративний позов був задоволений.

II.          КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ  ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ  УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року, Головне управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального права та просила його скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги Головне управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі обґрунтовує тим, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення надміру або помилково сплаченої суми. Дотримання визначеного строку подання заяви та відсутність у платника податків податкового боргу зобов`язує відповідача вжити заходи до прийняття рішення про повернення надмірно/помилково сплачених до бюджету коштів.
В інтегрованій картці позивача з транспортного податку з фізичних осіб обліковується переплата у сумі 25000,00 грн., яка виникла за рахунок надміру сплачених грошових зобов`язань 26.08.2015 року.
Отже звернувшись із заявою про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань 25.07.2019, позивачем пропущений  граничний строк, визначений п. 43.3 ст. 43 ПК України, у зв`язку із чим вказана заява не підлягає виконанню.
02.03.2020 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу , в якому позивач вважає, що Херсонський окружний адміністративний суд правомірно дійшов до висновку, що сума сплаченого ОСОБА_1 грошового зобов`язання з транспортного податку в розмірі 25000, 00 грн. набула статусу переплати лише після скасування податкового повідомлення-рішення, а саме, із 26.11.2018 р., а тому позивач не пропустив граничного строку звернення із заявою про повернення надміру сплачених сум грошових зобов`язань. 

III.          ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: 

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року розгляд справи за апеляційною скаргою призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні .
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України, сторони  до судового засідання не з`явились , надали  письмові заяви про розгляд справи за їх  відсутністю, тому відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав 

IV.          ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що 30.06.2015  ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області  винесено податкове повідомлення – рішення №21391-17, яким ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) визначену суму податкового зобов`язання транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн.
26.08.2015   ОСОБА_1 сплачено транспортний податок у сумі 25000,00 грн.,  відповідно до платіжного доручення №54145241SB.
В провадженні Херсонського окружного адміністративного суду перебувала справа №2140/1405/18 за позовом ОСОБА_1 до  Херсонської  ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення №21391-17 від 30.06.2015.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27.08.2018, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення – рішення ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області  форми “Ф” №21391-17 від 30.06.2015. 
Рішення набрало законної сили 26.11.2018.
23.07.2019 ОСОБА_1 надіслано поштою на адресу ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі заяву про повернення грошових  коштів.
Листом від 12.08.2019 №3310/Г/21-22-51-13 ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, відмовлено ОСОБА_1 у поверненні   надміру сплачених грошових зобов`язань, згідно платіжного доручення №54145241SB від 26.08.2015, оскільки заява щодо повернення переплати, подана 25.07.2019 вх. №Г/5507/ДЗН, з пропущенням граничного строку давності.
Не погоджуючись з відмовою, оформленою Листом від 12.08.2019 №3310/Г/21-22-51-13 ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, позивач звернувся з адміністративним позовом  до суду. 

V.  РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ОЦІНКА СУДУ 
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої  інстанції

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
У частині другій статті 61 Конституції України зазначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Згідно ст. 67 Конституції України,  кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. 
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), надміру сплачені грошові зобов`язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.
Відповідно до підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.
Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань визначені статтею 43 ПК України, частиною другої статті 45 та частини другої статті 78 Бюджетного кодексу України,  Порядком взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року № 1146 із врахуванням строку звернення , встановленого  пунктом  102.5 статті 102 та п/п 37.3.4 п.37.3 ст.37 . ПК України 
Апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції ,що  обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування, яке виникає ,в свою чергу, в момент скасування податкового обов`язку у передбаченому законодавством судовому порядку (п.56.2 ст.56 ПК України),  так, як при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили( п.56.18 ст.56 ПК України)..
Дотримання визначеного строку подання заяви та відсутність у платника податків податкового боргу зобов`язує контролюючий орган вжити заходи до прийняття рішення про повернення надмірно сплачених до бюджету коштів.
Відповідно до п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. 4 та  п.56.21 ст.56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акту , виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. 
Європейська Конвенція про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року (надалі – Конвенція)  , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР  від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України  є частиною національного законодавства.
Згідно статті 1 Першого протоколу  до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Отже, вищевказана норма  гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).
Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд  при вирішенні справи керується принципом верховенства права,  відповідно до якого зокрема людина,  її права  та  свободи визнаються    найвищими   цінностями   та   визначають   зміст   і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип  з  урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. 
Адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а  довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління» ( див. рішення ЄСПЛ по справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (заява №36985/97), п.110).
Суд не може не помітити вимогу підпункту 4.4.1 пункту 4.4 статті 4Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»  від 21 грудня 2000 року( норма ідентична нормам , що містяться у п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. 4 та п.56.21 ст.56ПК  ПК України ), який передбачав, що в разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків національні органи були зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків. 
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року та рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).
Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами  Конвенції  з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та  рішення у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року  п.52;57).
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову , так як висновок фіскального органу щодо пропуску строку відшкодування є помилковим і необґрунтованим, оскільки право на таке відшкодування у ОСОБА_1 виникло з  26.11.2018 - із дня набрання законної сили судовим рішенням у справі №2140/1405/18, яким скасовано податкове повідомлення-рішення про визначення грошового зобов`язання по транспортному податку у сумі 25 000 грн.
Рішення про відмову ОСОБА_1 у поверненні   надміру сплачених грошових зобов`язань, згідно платіжного доручення №54145241SB від 26.08.2015 є   порушенням вимог Конституції України , Податкового кодексу України та ст.1 Протоколу 1 Європейської Конвенції про захист  прав людини та основоположних  свобод, фіскальний орган, який не довів наявність порушення з боку платника податків та  не дотримується своїх власних процедур,не повинен мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків,
Судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані  та додержані  норми  матеріального та  процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі , судове рішення  прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні , при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують та відхиляються апеляційним судом за необґрунтованістю.
Апеляційний суд доходить до висновку, що у  задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, рішення суду 1-ої інстанції залишити без змін  та також вважає, що відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст..6 та ст. 1 Першого  протоколу  Європейської Конвенції про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 139,229,242, 292, 308, п.1.ч.1 ст.315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі – залишити без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року –  залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття ,та може бути, у разі відповідності    вимогам    ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду    протягом 30-ти днів    

Повне рішення складене та підписане 18.03.2020 року

Головуючий суддя 	 	Кравець О.О.	
Судді	    	Коваль М.П.    Домусчі С.Д.