Ухвала
04 травня 2020 року
м. Київ
справа № 711/899/19
провадження № 51-2112ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 серпня 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2020 року у кримінальному провадженні         № 12018251010001161 щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
У касаційній скарзі потерпілий порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 та частин 3, 5 цієї статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням закону потерпілий ОСОБА_4 , формально посилаючись у касаційній скарзі на порушення місцевим та апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону, не навів обґрунтування незаконності вироку й ухвали відповідно до ст. 412 КПК, не зазначив, які конкретно положення цього Кодексу порушено кожним із судів, у чому вони полягають, як вплинули на законність та обґрунтованість постановлених цими судами рішень, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом оскаржуваних судових рішень з огляду на положення ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 84, 94, 370, 374, 404, 409, 412-414, 415, 419 цього Кодексу, та у їх взаємозв`язку. Крім того, за змістом скарги у ній потерпілий по суті аналізує фактичні обставини кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки в порядку касаційної процедури. У зв`язку з цим потерпілому необхідно аргументовано викласти свої доводи виходячи із повноважень суду касаційної інстанції, передбачених КПК. 
Також, у касаційній скарзі не висловлена позиція, чи потягли допущені порушення КПК, на які посилається потерпілий, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Як вбачається з касаційної скарги, потерпілий просить скасувати судові рішення у зв`язку з істотним порушення вимог КПК. Однак, вказуючи в мотивувальній частині касаційної скарги на незаконність виправдання ОСОБА_5 , не вказує чи вважає він, що не застосовано судом закон, який підлягає застосуванню, а саме ч.1 ст. 185, ч. 3 ст. 357 Кримінального кодексу України, що є однією з підстав для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції, передбаченою п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Крім цього, згідно з ч. 5 ст. 427 КПК, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, що оскаржуються, проте потерпілий не долучив до касаційної скарги завірених належним чином копій судових рішень, а лише її ксерокопію.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому недотримання особою, яка звертається з касаційною скаргою, положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 серпня 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2020 року у кримінальному провадженні № 12018251010001161 щодо ОСОБА_5 , залишити без руху та надати йому десятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                              ОСОБА_3