ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2969/20 Справа № 204/3406/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 48

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їхньому вихованні, шляхом визначення способу участі батька у спілкуванні з дітьми та їхньому вихованні,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив: зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з його малолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити наступний графік находження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком без присутності матері дітей кожен перший та третій тиждень місяця з 13-00 години п`ятниці до 20-00 години неділі включно, другий та четвертий тиждень місяця з 12-00 години суботи по 12-00 годину неділі по фактичному місцю проживання батька без обмеження прогулянок, поїздок до родичів, у тому числі бабусі; безперешкодне відвідування батьком синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в місцях їх перебування в навчальних, спортивних, лікарських, громадських місцях, розважальних, місцях відпочинку; находження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на наступний день після дня народження дітей, 01 ІНФОРМАЦІЯ_2 щороку з батьком ОСОБА_1 ; находження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кожні літні канікули, будь-яких 14 діб, з батьком ОСОБА_1 для оздоровлення на території України; находження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожні зимові канікули, будь-яких 5 діб, з батьком ОСОБА_1 для оздоровлення на території України. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що вони з відповідачкою перебували у фактичних шлюбних відносинах, в яких у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З ініціативи відповідачки у листопаді 2017 року їхній фактичний шлюб був розірваний. Відповідачка переїхала на нове місце мешкання. Рішенням Чечелівської районної у м. Дніпрі ради місце мешкання їхніх малолітніх дітей встановлено з матір`ю. Після переїзду ОСОБА_2 на інше місце мешкання, позивач був позбавлений можливості бачитись із дітьми, спілкуватись з ними та приймати участь у їх вихованні, оскільки відповідачка систематично перешкоджала в зустрічах з дітьми. На його неодноразові прохання в добровільному порядку вирішити питання про встановлення часу, коли він може спілкуватись із дітьми, відповідачка категорично відмовилась, що стало підставою для його звернення до органу опіки та піклування із заявою про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з власними дітьми. Рішенням Чечелівської районної у м. Дніпрі ради йому були дозволені періодичні побачення з дітьми згідно графіку: неділя з 09-00 до 19-00 год. без присутності матері дітей. Відповідачка не виконувала рішення піклувальної ради та всіляко перешкоджала йому в побаченнях із дітьми, чим порушувала його батьківські права та рішення Чечелівської районної у м. Дніпрі ради. В той же час, законом встановлено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Усунення одного з них від виховання, не тільки порушує права цього з батьків а і права самої дитини, робить його на половину сиротою при живих батьках. Позбавити права спілкування із дитиною можливо тільки в тих випадках, коли неправильна поведінка одного з батьків, який мешкає окремо, при спілкуванні з дитиною може нашкодити нормальному його вихованню. Він колишній працівник прокуратури, наразі перебуває на пенсії, дуже кохає своїх дітей та хоче піклуватись за ними. Алкогольні напої та наркотичні засоби не вживає, у зв`язку з чим спричинити будь-який негативний вплив на психологічний стан дітей не може.
Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з його малолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні і спілкуванні з його малолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення наступного графіку побачень:
- 01 серпня року з 11:00 до 18:00 в присутності матері з дотриманням режиму дня дітей;
- кожної неділі з 11:00 до 19:00 в присутності матері з дотриманням режиму дня дітей.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю перешкод з боку відповідача позивачу у спілкуванні з дітьми й наявністю у зв язку з цим підстав для встановлення способу часті батька у спілкуванні та вихованні дітей з урахуванням інтересів, віку, психоємоційного стану дітей. Визначений порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми відповідає інтересам сторін та не суперечитиме інтересам дітей і сприятиме їх нормальному розвитку та емоційному стану. 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процессуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції вирішуючи питання участі батька у вихованні дітей та визначаючи порядок участі останнього в присутності матері, неврахував наявність існуючого конфлікту між батьками, можливість самостійно дійти згоди у вихованні дітей. Вважає доцільним проводити зустрічі у визначеному рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради від 23 березня 2018 року №39/2 порядку, тобто без присутності матері, оскільки особисті конфліктні відносини між ними з відповідачем не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив.
17 квітня 2020 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечувала проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду слід залишити без змін. 
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Батьки дітей, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , у зареєстрованому шлюбі не перебували, але проживали у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу у відповідних органах. На теперішній час фактичні сімейні відносини між ними припинені і вони проживають окремо.
Рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради від 20 липня 2018 року № 96 визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
На теперішній час між сторонами існує спір щодо участі позивача у вихованні і спілкуванні з їхніми дітьми.
Рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради від 23 березня 2018 року № 8 позивачу наданий дозвіл на періодичні побачення з його дітьми, згідно з графіком: неділя з 09-00 години до 19-00 години без присутності матері дітей (а.с.8).
Позивач у своєму позові вказав, що відповідач, не зважаючи на вищевказане рішення виконкому, чинить йому перешкоди в його участі у вихованні і вільному спілкуванні з дітьми, хоча він є хорошим та дбайливим батьком і бажає приймати участь у вихованні та житті своїх дітей. При цьому, стверджував про проблеми із психічним здоров`ям у відповідачки.
Відповідач, в свою чергу, заперечувала проти обставин, зазначених позивачем, і зі свого боку стверджувала про проблеми позивача з алкогольною залежністю.
Зокрема, з представлених суду першої інстанції доказів в їх сукупності та враховуючи пояснення сторін у судовому засіданні і їхні реакції один на одного, було встановлено, що між сторонами виникли вкрай неприязні стосунки після припинення між ними фактичних сімейних відносин, що й прослідковується в їхніх відносинах і поведінці по відношенні один до одного. На теперішній час між сторонами існує спір щодо участі позивача у вихованні і спілкуванні з їхніми дітьми.
В той же час, сторонами не підтверджені суду першої інстанції належними доказами, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, їхні твердження один до одного щодо їхніх проблем, а саме у позивача з алкогольною залежністю, а у відповідача з психічними розладами. Більш того, сторонами представлені докази відсутності таких проблем, а саме відповідні медичні висновки і сертифікати.
Поряд з цим, судом першої інстанції встановлено, що батькові дійсно чиняться перешкоди з боку матері у його спілкуванні з їхніми спільними малолітніми дітьми.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обгрунтованого висновку про недоцільність встановлення графіку спілкування батька із дітьми, який передбачає ночівлю дітей у батька.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та виходить з наступного.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12 - 15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада
1989 року (далі - Конвенція) закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
У положеннях частини 2, 3 статті 157 СК України зазначено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо, зокрема, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Колегія суддів зазначає, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів мусить мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їхнього характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків.
Доводи апеляційної скарги про те, що органом опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради визначено такий порядок спілкування дітей з батьком, про який просить скаржник, відхиляються колегією суддів, оскільки сам по собі висновок органу опіки, не є безумовною підставою для задоволення вимог позивача.
Надаючи оцінку рішенню про участь батька у вихованні малолітніх дітей, колегія суддів зазначає, що, визначаючи графік перебування дітей за місцем проживання батька без присутності матері, не було враховано, що між батьком та дітьми з 2017 року було втрачений психологічний контакт, тоді як враховуючи наявні у розпорядженні суду докази щодо віку дітей, який на час вирішення справи має повних сім років, суд вважає, що тривалі зустрічі без супроводу матері можуть виявитися для дітей заважким навантаженням як фізично так і психологічно, а тому суд вважав доцільним встановлення батьку часу спілкування з дітьми кожної неділі з 11:00 до 19:00 в присутності матері.
Посилання в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду України від 11 грудня 2019 року у справі № 61-18994св19, не заслуговують на увагу оскільки були зроблені під час розгляду іншої справи, з урахуванням інших встановлених конкретних обставин у справі.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида