У х в а л а  
 
21 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 648/2663/19
провадження № 61-7829 ск 20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач),       Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,
 
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Херсонобленерго» на постанову Херсонського апеляційного суду від 05 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Херсонобленерго» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,
 
В с т а н о в и в:
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Білозерського районного суду Херсонської області з позовом до АТ «Херсонобленерго» просивши: визнати незаконними дії по відключенню її будинку АДРЕСА_1 від електропостачання; зобов`язати поновити електропостачання її будинку      АДРЕСА_1 ; повернути позивачу 25 % від суми вартості спожитої та оплаченої неякісної електричної енергії за період з вересня 2015 року по квітень     2018 року в сумі 6 733,35 грн, а також стягнути суму завданої моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн.
 
Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області                        від 29 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Херсонобленерго» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, відмовлено.
 
Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Білозерського районного суду Херсонської області         від 29 листопада 2019 року.
 
Постановою Херсонського апеляційного суду від 05 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 29 листопада        2019 року скасовано в частині позовних вимог про визнання дій неправомірнимита зобов`язання вчинити дії та ухвалено нове рішення:визнано незаконними дії АТ «Херсонобленерго» по відключенню позивача  ОСОБА_1 , як споживача послуг з електропостачання, від електричної мережі за адресою:      АДРЕСА_1 ; провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1  до АТ«Херсонобленерго» про зобов`язання поновити електропостачання до її будинку, закрито у зв`язку із відсутністю предмета спору; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
05 травня 2020 року представник АТ «Херсонобленерго» - Анісімов В. В., надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Херсонськогоапеляційного суду від 05 березня 2020 року.
 
У касаційній скарзі представник АТ «Херсонобленерго» - Анісімов В. В., просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Херсонського апеляційного суду від 05 березня 2020 року та залишити в силі рішення Білозерського районного суду Херсонської областівід 29 листопада        2019 року.
 
Дослідивши касаційну скаргу АТ «Херсонобленерго», Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу;  справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на       01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Згідно з пунктами 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, а ціна позову у справах, у яких заявлено кілька самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог.
 
Як убачається з матеріалів касаційного провадження, предметом позову є визнати незаконними дії відповідача по відключенню будинку позивача від електропостачання та зобов`язання відновити електропостачання до будинку, а також стягнення грошових коштів (компенсації вартості отримання неякісної електроенергії та моральної шкоди) у загальному розмірі 26 733,35 грн.
 
Верховний Суд урахував предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавали її такою суди першої чи апеляційної інстанцій, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Разом із цим, у касаційній скарзі представник АТ «Херсонобленерго» - Анісімов В. В., зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також, що заявник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним рішенням суду апеляційної інстанції, та вважає, що в даному випадку справа становить значний суспільний інтерес.
 
Наведені заявником аргументи суд вважає необґрунтованими, оскільки вони є виключно його суб`єктивними судженнями та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судом апеляційної інстанції, і належних обґрунтувань, з посиланням на відповідні рішення суду касаційної інстанції, того, що дана справа скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, у касаційній скарзі не викладено.
 
При цьому, рішення суду в даній справі не має преюдиційного значення для справ з подібним предметом спору, оскільки рішення у інших справах суди ухвалюватимуть у кожній справі індивідуально та на підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду наданих сторонами доказів та з дотриманням вимог ЦПК України. 
 
Разом із цим, у касаційній скарзі заявником також не наведено жодних належних обґрунтувань, що дана справа становить значний суспільний інтерес.
 
Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в даній справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
З урахуванням указаного, оскільки АТ «Херсонобленерго» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною                 скаргою Акціонерного товариства «Херсонобленерго» на постанову Херсонського апеляційного суду від 05 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Херсонобленерго» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          В.М. Ігнатенко

 
                                                                                                                      В. С. Жданова

 
                                                                                                                      В. О. Кузнєцов