ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий у першій інстанції: Донець В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2020 року                                                                                       Справа № 640/3197/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                      Епель О.В., 
суддів:                                             Кобаля М.І., Степанюка А.Г., 
за участю секретаря                     Лісник Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Міністерства оборони України

про                     визнання дій протиправними, скасування рішення
та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач) про:
- визнання протиправним та скасування пункту 39 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 № 104, яким позивачу відмовлено у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги;
– зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу в місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року адміністративний позов було задоволено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що норми спеціального законодавства, яким врегульовано питання щодо призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцю у зв`язку зі встановленням інвалідності, не пов`язують право на отримання такої допомоги з датою звільнення з військової служби та/або строком, що минув після звільнення з військової служби, а також з того, що позивач набув право на отримання цієї допомоги, яке було порушено відповідачем.
          Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, наполягаючи на відсутності у позивача права на отримання спірної допомоги.
В обґрунтування таких доводів апелянт посилається на те, що позивач не має право на отримання присудженої йому допомоги, оскільки інвалідність встановлено зі спливом дворічного терміну після встановлення втрати працездатності, у зв`язку з якою йому вже було виплачено відповідну допомогу.
Крім того, апелянт зазначає, що задоволення заявлених позивачем вимог у повному обсязі, є втручанням у дискреційні повноваження Міністерства оборони України. 
          З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
29.04.2020 від позивача надійшли письмові пояснення, в яких він наполягає на наявності в нього відповідного права, стверджує, що таке право йому гарантовано нормами чинного законодавства, а також наголошує на тому, що ІІ група інвалідності йому була встановлена первинно та не пізніше, ніж через три місяці з дня звільнення зі служби.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.05.2015 позивачу було встановлено втрату 10 % професійної придатності (довідка про результати визначення ступеня професійної працездатності у відсотках застрахованого від 29.05.2015 серія ААА № 018996).
Свідоцтвом про хворобу від 13.03.2018 №213-п встановлено, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з захистом Батьківщини.
11.05.2018 наказом начальника Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України від № 257 позивача звільнено з військової служби в запас.
18.05.2018 наказом начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України – начальника Головного управління військової служби правопорядку Збройних Сил України (по стройовій частині) № 112 позивача виключено зі списків особового складу Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України та всіх видів забезпечення і направлений для зарахування на військовий облік до Солом`янського районного у місті Києві військового комісаріату.
13.06.2018 позивачу безтерміново встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням пов`язаним із захистом Батьківщини (довідка до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 13.06.2018 серії 12 ААБ № 078176).
Позивач у порядку, визначеному законодавством, через військовий комісаріат звернувся до відповідача з відповідною заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги.
26.10.2018 Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум позивачу було відмовлено в задоволенні його вимог на тій підставі, що зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності відбулася в понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності (протокол від 26.10.2018 № 104).
Вважаючи своє право на отримання вказаної соціальної допомоги порушеним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі – Порядок № 975).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що він поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Частинами другою та четвертою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. 
Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. 
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Згідно з частиною восьмою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Відповідно до п.п. 3, 6 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період строкової військової служби, проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.
У п. 11 Порядку № 975 визначено, що вiйськовослужбовець, вiйськовозобов`язаний та резервiст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разi настання iнвалiдностi чи втрати працездатностi без встановлення йому iнвалiдностi, подає уповноваженому органу такi документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням iнвалiдностi чи часткової втрати працездатностi без встановлення iнвалiдностi; довiдку медико-соцiальної експертної комiсiї про встановлення групи iнвалiдностi або вiдсотка втрати працездатностi iз зазначенням причинного зв`язку iнвалiдностi чи втрати працездатностi.
До заяви додаються копiї: постанови вiдповiдної вiйськово-лiкарської комiсiї щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузiї, травми або калiцтва), захворювання; документа, що свiдчить про причини та обставини поранення (контузiї, травми або калiцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане iз вчиненням особою кримiнального чи адмiнiстративного правопорушення або не є наслiдком вчинення нею дiй у станi алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`янiння, або навмисного спричинення собi тiлесного ушкодження; сторiнок паспорта з даними про прiзвище, iм`я та по батьковi i мiсце реєстрацiї; документа, що засвiдчує реєстрацiю фiзичної особи у Державному реєстрi фiзичних осiб - платникiв податкiв, виданого органом доходiв i зборiв (для фiзичної особи, яка через свої релiгiйнi переконання вiдмовляється вiд прийняття реєстрацiйного номера облiкової картки платника податкiв, офiцiйно повiдомила про це вiдповiдний орган доходiв i зборiв та має вiдмiтку в паспортi громадянина України, - копiю сторiнки паспорта з такою НОМЕР_1 ).
Згідно з п. 12 Постанови № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Висновки суду апеляційної інстанції.
Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що Законом № 2011-ХІІ розмежовано виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ступеня втрати працездатності та одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності.
При цьому, регламентований частиною 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ дворічний строк застосовується лише в разі підвищення або ступеня втрати працездатності, якщо особі раніше вже був встановлений нижчий ступень, або в разі встановлення вищої групи інвалідності, якщо раніше особі було встановлено іншу групу.
Разом з тим, в усіх інших випадках, у разі встановлення особі інвалідності, яка надає право на отримання вказаної допомоги, така особа набуває право на її призначення протягом трьох років від дати, вказаної в довідці МСЕК.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що фактично за документами, поданими позивачем саме для призначення йому допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності, відповідачем вирішувалося зовсім інше питання – щодо призначення йому доплати за частиною четвертою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку зі збільшенням відсотку втрати працездатності та або підвищення групи інвалідності і відмовлено саме через відсутність підстав для виплати відповідної доплати /Т.1 а.с.23/. Тобто, питання саме щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності залишилося невирішеним.
При цьому, у відповідності до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тож, доводи апелянта щодо відсутності у позивача права на отримання спірної допомоги, оскільки інвалідність встановлено зі спливом дворічного терміну після встановлення втрати працездатності, у зв`язку з якою йому вже було виплачено відповідну допомогу, є необґрунтованими з огляду на вищезазначене.
Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.          
З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з мотивами, з яких виходив суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, та з висновками суду щодо зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу спірну допомогу у зв`язку з настанням інвалідності, з урахуванням раніше виплачених сум допомоги через встановлення ступеня працездатності.
Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби саме з підстав, наведених вище, і враховуючи вимоги ч. 2 ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІІ групи, з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині цього судового рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає задоволенню частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року – скасуванню, адміністративний позов – задоволенню частково.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України – задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року – скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІ групи, з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині цього судового рішення.
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 05.05.2020.

Головуючий суддя          

Судді: