КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року                                                                                                      місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 367/7850/19                                            
номер провадження: 22-ц/824/4720/2020                        
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,
за участю секретаря - Орел П.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 - адвоката Махнівського Миколи Олексійовича на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 грудня 2019 року у складі судді Саранюк Л.П., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі                           10 000,00 доларів США та проценти за користування позикою у сумі 2 425,00 доларів США,                     а всього 12 425,00 доларів США. 
09 грудня 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Уманець С.Г. подав до суду заяву про забезпечення вказаного вище позову, у якій просив накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину нежитлового приміщення, загальною площею 55,2 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Заява мотивована тим, що позивачу стало відомо про те, що відповідач у грудні 2018 року подарував належне йому нерухоме майно своєму батьку -   ОСОБА_4 з метою  уникнення сплати боргів за зобов`язаннями відповідача. Вказує, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_3 та нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до експертного висновку серії НП №20190909/02 від 09 вересня 2019 року вартість 1/2 частини нежитлового приміщення становить 122 700 грн 00 коп., а згідно експертного висновку серії                               НП №20190909/03 від 09 вересня 2019 року вартість 1/2 частини квартири становить                 227 680 грн 00 коп. Загальна вартість майна, на яке заявник просить накласти арешт, становить 350 380 грн 00 коп., що співмірно із заявленими позовними вимогами та можливими судовими витратами. Зазначав, що після подання позивачем позовної заяви до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (справа                              № 367/7221/18), подання братом позивача - ОСОБА_5 позову про стягнення боргу за договором позики (справа № 367/6575/18), подання виконавчим комітетом Ірпінської міської ради позову про стягнення заборгованості по пайовій участі (справа №367/8670/18), відповідач подарував частину належного йому нерухомого майна своєму батьку - ОСОБА_4 , що підтверджується інформаційними довідками від 27 серпня 2019 року та від 22 листопада 2018 року та свідчить про те, що такі дії відповідача спрямовані на ухилення від виконання судових рішень про стягнення з нього боргу. Тому вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог про стягнення боргу за договором позики.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 грудня 2019 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Уманця С.Г. про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 ; 1/2 частину нежитлового приміщення, загальною площею 55,2 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник  ОСОБА_1 - адвокат Махнівський М.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що у відповідача не виникло жодних зобов`язань перед позивачем відповідно до договору позики від 11 листопада 2017 року, оскільки такий договір між сторонами не укладався. Вказує, що позивач у заяві, а суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, не вказали чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також якими конкретними доказами це підтверджується. Жодних доказів на підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову судом не досліджувалось у зв`язку з їх відсутністю.
Також зазначає, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги експертні висновки  серії НП № 20190909 /02 та серії НП № 20190909/03 від 09 вересня 2019 року, які складені ФОП ОСОБА_6 , щодо вартості нерухомого майна, оскільки відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Однак відповідач ОСОБА_1 не замовляв проведення оцінки цього майна у суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 та  жодних договорів щодо проведення оцінки майна не укладав, а тому вважає, що вказані вище експертні висновки одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Вказує, що на замовлення відповідача 23 січня 2020 року ТОВ «Надійна справа»  склало звіти про оцінку  майна, відповідно до яких ринкова вартість нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_5 , складає 800 000 грн 00 коп., а ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 , складає 870 000 грн 00 коп. Тому вважає, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є не співмірними із позовними вимогами та судом першої інстанції не встановлено ринкову вартість спірного нерухомого майна.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Уманець С.Г. подав відзив на апеляційну скаргу, у йому зазначає, що заперечення відповідача про отримання коштів за договором позики свідчить про його намір уникнути повернення боргу позивачу та свідчить про те, що він і в подальшому буде вчиняти дії, спрямовані на ухиленні від виконання рішення суду.  Також вказує, що замовником оцінки виступив він, як представник позивача. Натомість суб`єктом оціночної діяльності помилково зазначено у висновку про вартість майна, що оцінку замовив ОСОБА_1 . Вважає, що дана обставина не впливає на дійсність та правдивість висновків про оцінку майна. Вказує, що твердження представника відповідача про те, що замовником оцінки майна може бути лише власник або користувач майна, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п.10 ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, одержувати письмові висновки фахівців, експертів з питань, що потребують спеціальних знань, а тому висновки про вартість майна отримані ним в межах здійснення своєї професійної діяльності. Зазначає, що співвласником нежитлового приміщення є ОСОБА_7 (брат позивача), який уповноважив його на замовлення та отримання висновку про вартість вказаного приміщення. Вказує, що надані представником відповідача копії висновків про вартість майна не мають переваги над висновками суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 також зазначає, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково таких підстав.
Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.   
Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про стягнення заборгованості, відповідач у грудні 2018 року  відчужив належну йому на праві власності частину майна своєму батьку - ОСОБА_4 , а відтак суд дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту на                  1/2 частину квартири та 1/2 частину  нежитлового приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_5 та належать відповідачу на праві власності.
Однак з вказаними висновками суду першої інстанції у повному обсязі погодитись не можна з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а  також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Ірпінського міського суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , у якому позивач просить стягнути з відповідача  на свою користь борг за договором позики в сумі                           10 000,00 доларів США та проценти за користування позикою у сумі 2 425,00 доларів США,                     а всього 12 425,00 доларів США. 
По справі встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_4 та                            1/2 частина нежитлового приміщення, загальною площею 55,2 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що представником позивача до суду першої інстанції надано експертний висновок серії НП №20190909/02 від 09 вересня 2019 року та експертний висновок серії НП №20190909/03 від 09 вересня 2019 року, які складені суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8 на підставі дослідження ринку нерухомості з використанням порівняльного підходу. Згідно вказаних висновків вартість                 1/2 частини нежитлового приміщення у АДРЕСА_2 , становить 122 700 грн 00 коп., а вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , становить 227 680 грн 00 коп. (а.с.37-49).
Заперечуючи проти вказаних вище експертних висновків, представник відповідача надав до апеляційної скарги два звіти про оцінку майна від 23 січня 2020 року, які складені ТОВ «Надійна справа» на замовлення відповідача ОСОБА_1 , згідно з якими ринкова вартість нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , складає 800 000 грн 00 коп, а ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 , складає 870 000 грн 00 коп. З вказаних висновків вбачається, що розрахунок вартості цих об`єктів оцінювачем проводився виходячи із детального візуального  огляду цих об`єктів з метою найбільш повного урахування всіх їх особливостей, вивчення технічної документації та технічного стану цих об`єктів (а.с.85-100).      
Отже, враховуючи, що ТОВ «Надійна справа» визначило вартість нерухомого майна у звітах про оцінку майна від 23 січня 2020 року, виходячи з детального візуального  огляду цих об`єктів, вивчення технічної документації та технічного стану цих об`єктів, а суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8 при визначені ринкової вартості візуальний огляд майна не проводився, у зв`язку з чим не було враховано всіх його особливостей та його технічного стану, то колегія суддів вважає, що вартість спірного нерухомого майна, яка визначена у звітах про оцінку майна від 23 січня 2020 року, відповідає реальній ринковій вартості цього майна.  
За таких обставин вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову щодо накладення арешту на 1/2 частину квартири та на 1/2 частину нежитлового приміщення, вартість яких у загальному розмірі становить 835 000 грн 00 коп. (400 000 + 435 000),  є не співмірними із заявленими позовними вимогами.
Разом з тим, враховуючи, що між сторонами виник спір, а також те, що відповідач      може вчинити дії спрямовані на відчуження належного йому майна з метою уникнення від виконання можливого рішення суду про задоволення позову, колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити у майбутньому виконання рішення суду у разі задоволення позову  ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. 
При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до ч.1 ст. 50 ЦПК Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.
З огляду на викладене, та приймаючи до уваги, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України), колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину нежитлового приміщення, загальною площею 55,2 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві власності  ОСОБА_1 , а в задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову слід відмовити.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення скарги, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Уманця С.Г. про забезпечення позову з наведених вище підстав.
Що стосується прохання представника  ОСОБА_1 - адвоката Махнівського М.О. про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат за подання апеляційної скарги, то воно не підлягає задоволенню, оскільки чинним цивільним процесуальним законодавством України не передбачено вирішення питання про розподіл судових витрат за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Махнівського Миколи Олексійовича задовольнити частково.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 грудня 2019 року скасуватита ухвалити нове рішення.
Заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Уманця Сергія Григоровича про забезпечення позову задовольнити частково.
Накласти арешт на 1/2 частину нежитлового приміщення, загальною площею 55,2 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві власності  ОСОБА_1 .
У задоволенні решти вимог заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Уманця Сергія Григоровича про забезпечення позову відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий

 

Судді: