Ухвала
 
28 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 369/9293/15-ц
провадження № 61-6667ск20   
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору недійсним, 
встановив:
08 квітня 2020 року  ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею                    390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Представник заявника у касаційній скарзі заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та надав докази, які дають підстави вважати, що вказаний строк пропущено з поважних причин.
Таким чином, строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Як на підставу касаційного оскарження судового рішення, представник заявникапосилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, однак не зазначає норму права яку неправильно застосував суд та щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.
 
Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, яку неправильно застосував суд не дає підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Отже, особі, яка подала касаційну скаргу необхідно подати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Враховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
ухвалив:
Поновити  ОСОБА_1  строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року.
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року залишити без руху. 
Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків, але не більше десяти днів з дня закінчення карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                    М. Ю. Тітов