ПОСТАНОВА
Іменем України

01 квітня 2020 року 
Київ
справа №826/10188/17
провадження №К/9901/55057/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.
розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Київській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року, ухваленого у складі колегії суддів: головуючого - Шрамко Ю. Т.,   суддів: Донця В. А., Костенка Д. А.,  та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2018 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Кузьмишиної О. М., суддів: Глущенко Я. Б., Пилипенко О. Є.,
І. Суть спору
1. У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції в Київській області (далі - ГТУЮ в Київській області), Державної казначейської служби України (далі - ДКС України), в якому просив:
1.1. визнати дії ГТУЮ в Київській області незаконними щодо передачі рішення Таращанського районного суду Київської області у справі № 2-3621/2010 про перерахування на користь позивача 154568,84 грн. згідно з актом приймання-передавання від 08 квітня 2016 року;
1.2. вважати фактичною датою передачі рішення Таращанського районного суду Київської області у справі № 2-3621/2010 про перерахування на користь позивача 154568,84 грн. до ДКС України 12 січня 2015 року;
1.3. зобов`язати ДКС України здійснити виплату нарахованої заборгованості по пенсії згідно з рішенням Таращанського районного суду Київської області у  справі № 2-3621/2010 в сумі 154568,84 грн. на користь позивача згідно з актом приймання-передавання від 12 січня 2015 року.
2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що згідно з рішенням Таращанського районного суду Київської області у справі № 2-3621/2010 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області провести перерахунок та виплату державної пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог частини четвертої статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком за період з 08 вересня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум.
2.1. Стверджує, що   з метою виконання вищевказаного судового рішення 28 жовтня 2014 року позивач звернувся до ГТУЮ в Київській області, яким повідомлено, що лише 15 січня 2016 року згідно з відповідним повідомленням №35791-2-25/1 внесено рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.
2.2. Однак, незважаючи на наведене судове рішення його фактично відповідачем не виконано. 
2.3. Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернувсь до суду з метою захисту своїх прав.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
3. ОСОБА_1 є ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС та інвалідом ІІ групи.
4. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21 вересня 2010 року у справі № 2/3621/2010, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2011 року, позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахуванні та виплаті пенсії згідно зі статтею 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області провести перерахунок та виплату державної пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог частини четвертої статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком за період з 08 вересня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум.
5. 28 жовтня 2014 року ОСОБА_1 з метою виконання вищевказаного судового рішення звернувся до ГТУЮ в Київській області.
6. Згідно з довідкою відділення поштового зв`язку Київ-71 від 02 грудня 2014 року вих. № 208 рекомендований лист з повідомленням вручено уповноваженій особі Запорожець, внаслідок чого ГТУЮ в Київській області повідомив позивача, що згідно з відповідним повідомленням від 15 січня 2016 року № 35791-2-25/1 судове рішення внесено до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.
7. Крім того, ДКС України листом від 25 жовтня 2016 року № 5-13/1299-17759 повідомив позивача, що на виконанні у ДКС України за бюджетною програмою "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою" знаходиться рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 вересня 2010 року у справі № 2-3621/2010 про перерахування на користь ОСОБА_1 154568,84 грн., передане Управлінням державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області на підставі акта приймання-передавання від 08 квітня 2016 року (у акті 1761 рішення). Також зазначено, що станом на 24 жовтня 2016 року кошти за вказаним судовим рішенням на користь позивача не перераховано, заходи щодо перерахування коштів на користь ОСОБА_1 будуть здійсненні після виконання рішень судів, що надійшли раніше рішень, переданих з актом приймання-передавання від 08 квітня 2016 року.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
8. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2018 року, позовні вимоги задоволено частково.
8.1. Визнано протиправними дії ГТУЮ в Київській області щодо передачі рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 вересня 2010 року у справі № 2/3621/2010 про перерахування на користь ОСОБА_1 154568,84 грн. згідно з актом приймання-передавання від 08 квітня 2016 року.
8.2. Зобов`язано ДКС України здійснити виплату нарахованої заборгованості по пенсії згідно з рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21 вересня 2010 року у справі № 2-3621/2010 в сумі 154568,84 грн. на користь ОСОБА_1 згідно з актом приймання-передавання за 4 квартал 2014 року.
8.3.. В решті позову - відмовлено.
9. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності належних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість зареєструвати заяву позивача вчасно, а відтак суд дійшов висновку про допущення ГТУЮ в Київській області неправомірної бездіяльності, яка призвела до несвоєчасного отримання позивачем належних йому відповідно до судового рішення коштів. Своєю чергою ДКС України не надав належних та достатніх доказів в обґрунтування правомірності дій (бездіяльності) щодо нездійснення виплати нарахованої заборгованості по пенсії згідно з рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21 вересня 2010 року у справі № 2-3621/2010 в сумі 154568,84 грн. на користь позивача відповідно до акта приймання-передавання за 4 квартал 2014 року.
10. Зазначена позиція підтримана Київським апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін.
IV. Касаційне оскарження 
11. У касаційній скарзі представник ДКС України, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким відмовити в позові.
12. Свою касаційну скаргу мотивує надходженням акту приймання-передавання до органів казначейства 08 квітня 2016 року та саме з цієї дати виконавчий лист про стягнення коштів на користь позивача взятий на облік до виконання. Вказує, що позивачу не відмовлено у виконанні судового рішення, а виконавчий лист не повернуто без виконання. Натомість відповідачем вживаються всі передбачені законодавством заходи для його виконання, а сам виконавчий лист на даний час знаходиться на зберіганні в ДКС України до виконання його в повному обсязі.
12.1. Наголошує на неврахуванні судами першої та апеляційної інстанцій, що підставою для застосування певного зобов`язання є факт порушення чи недотримання відповідних нормативних приписів, що змушує суд вжити належних заходів для припинення такого порушення та недопущення настання негативних наслідків. Проте, на думку відповідача, ним дотримано норми законодавства.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
13. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
14. 08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ".
15. За правилом пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
16. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
17. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
18. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
19. Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
20. Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
21. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.  Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
22. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05 червня 2012 року №  4901-VI (далі - Закон №  4901-VI) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). 
22. Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
23. Частиною другою, четвертою статті 3 Закону № 4901-VI обумовлено, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
25. Відповідно до пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4901-VI виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили (тобто до 01 січня 2013 року), боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом.
Заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.
Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
26. З метою реалізації пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4901-VI постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі - Порядок № 440), пунктом 2 якого передбачено, що боржник - це зазначений у рішенні суду або виконавчому документі суб`єкт, який повинен сплатити кошти або вчинити інші дії майнового характеру щодо особи, на користь чи в інтересах якої ухвалено це рішення.
27. Згідно з пунктами 3, 4 Порядку № 440 рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.
Заявник подає до органу державної виконавчої служби: заяву про виконання рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв`язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал (дублікат) виконавчого документа або рішення суду (належним чином завірену його копію); копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органу державної податкової служби і мають відмітку у паспорті або до паспорта яких внесені дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків) та копію паспорта громадянина.
28. Приписами пункту 8 Порядку № 440 визначено, що рішення розподіляються в порядку такої черговості погашення заборгованості: перша черга - рішення щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника тощо.
29. Відповідно до пункту 13 вищезазначеного Порядку передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом. Передача органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, рішень зобов`язального характеру здійснюється після отримання від боржника, його правонаступника або органу державної влади, який прийняв рішення про припинення боржника - юридичної особи, документів про здійснення нарахування виплат за таким рішенням.
30. Згідно з пунктами 14, 15 Порядку № 440 до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, передаються рішення, які надійшли до 1 числа місяця, що настав за звітним періодом. Відповідальна особа додає до рішень, які передаються до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, реквізити для перерахування коштів заявнику. У разі часткового виконання рішення до нього додаються підтверджувальні документи.
До рішень зобов`язального характеру додаються оригінали документів про здійснення нарахування виплат за цим рішенням, підписані уповноваженою особою боржника, його правонаступника або органу державної влади, який прийняв рішення про припинення боржника - юридичної особи, і завірені гербовою печаткою.
Передача рішень здійснюється відповідальною особою на підставі акта приймання-передавання. Акти приймання-передавання складаються окремо щодо кожної черги погашення заборгованості та передаються органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, в паперовому та електронному.
31. Положеннями пункту 19 Порядку № 440 передбачено, що бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
32. Відповідно до пункту 20 Порядку № 440 погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 3 серпня 2011 року.
VI. Позиція Верховного Суду
33. Зміст спірних правовідносин, які склались у цій справі зводиться до тривалого невиконання судового рішення у справі № 2-3621/2010, яке зумовлено, насамперед, невиплатою коштів в розмірі 154568,84 грн., належних позивачу внаслідок допущеної відповідачами бездіяльності, яка полягла у порушенні порядку передачі документів згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440.
34. Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 28 жовтня 2014 року ОСОБА_1 з метою виконання судового рішення у справі № 2-3621/2010 в зобов`язальній його частині звернувся до ГТУЮ в Київській області (з довідки відділення поштового зв`язку Київ-71 від 02 грудня 2014 року вих. № 208 вбачається, що рекомендований лист з повідомленням вручений уповноваженій особі Запорожець), від якого 15 січня 2016 року отримав повідомлення № 35791-2-25/1 про внесення рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою та передано до органу Казначейства на підставі акта приймання-передавання від 08 квітня 2016 року (у акті 1761 рішення). 
35. Отже, починаючи з 08 квітня 2016 року на виконанні ДКС України за бюджетною програмою "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою" знаходиться виконавчий лист щодо виконання рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 вересня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2011 року у справі № 2-3621/2010, про стягнення коштів у сумі 154568,84 грн. на користь ОСОБА_1 .
36. Листом ДКС України від 25 жовтня 2016 року № 5-13/1299-17359 повідомлено позивача, що станом на 24 жовтня 2016 року кошти за вказаним судовим рішенням на користь позивача не перераховано, а заходи щодо перерахування коштів на користь ОСОБА_1 будуть здійсненні після виконання рішень судів, що надійшли раніше рішень, переданих з актом приймання-передавання від 08 квітня 2016 року.
37. Слід зазначити, що відповідно до наведеного листа ДКС України від 25 жовтня 2016 року № 5-13/1299-17359 виконання судового рішення у справі № 2-3621/2010, пройшло більше трьох місяців з дня надходження виконавчого листа, однак кошти позивачу не виплачені, що суперечить приписам статті 3 Закону № 4901-VI, зі змісту якого чітко вбачається, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
38. В касаційній скарзі відповідач наголошує, що безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.  
39. Дійсно, погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).
40. Відповідно до пункту 47 Порядку № 845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.
41. Пунктом 48 Порядку № 845 передбачено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі України відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.
42. Приписами пункту 49 Порядку № 845 передбачено, що у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.
43. У справі, що розглядається, відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів в обґрунтування правомірності дій (бездіяльності) щодо нездійснення виплати нарахованої заборгованості по пенсії згідно з рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21 вересня 2010 року у справі № 2-3621/2010 в сумі 154568,84 грн. на користь позивача згідно з актом приймання-передавання від 08 квітня 2016 року.
44. Доводи представника ДКС України про те, що ним надано належні докази про направлення до Прем`єр-Міністра України та Міністерства фінансів України листів із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України" у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504040 не беруть до уваги, оскільки адресовані Міністерству фінансів України з цього приводу листи, стосуються інших періодів і не є належними доказами своєчасного, протягом 10-денного терміну з дня надходження виконавчого листа на ім`я позивача, надання відповідачем пропозицій Міністерству фінансів України щодо необхідності внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України".
45. За таких обставин та правового врегулювання Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про допущення відповідачами протиправної бездіяльності в частині невиконання рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 вересня 2010 року у справі № 2-3621/2010.
46. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
47. Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновки судів і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
48. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VII. Судові витрати
49. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX, статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1.          Касаційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.
2.          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2018 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    В. М. Бевзенко
                                                                                                                        Н. А. Данилевич