Справа № 352/437/17 
Провадження № 22-ц/4808/214/20 
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2020 року          м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:         Максюти І.О., Матківського Р.Й.
секретаря                        Петріва Д.Б.
з участю представника апелянта ОСОБА_1 Д ОСОБА_2 , представника відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Перша» Фреїшин Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_3 , в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про відшкодування збитків, спричинених пошкодженням автомобіля, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_6 , на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене у складі судді Хоминець М.М. 06 листопада 2019 року в м. Івано-Франківську, 
в с т а н о в и в:
10.03.2017 року ОСОБА_7 , в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_4 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 , ПрАТ «Страхова компанія «Перша» про відшкодування збитків, спричинених пошкодженням автомобіля.
Позов мотивував тим, що 26.05.2016 року о 19 год. 40 хв. по вул. Галицькій, 243 в с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області відповідач ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом «Renalt Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом «Fruehauf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , при виїзді від заправочної колонки на території АЗС «WOG» не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з належним йому автомобілем «Opel Insignia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. 
За даним фактом працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_5 за ст. 124 КУпАП. Згідно постанови Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.06.2016 року провадження у справі за ст. 124 КУпАП про порушення п. 13.1 ПДР України відносно ОСОБА_5 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Одночасно матеріали справи направлено до Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області для прийняття рішення у порядку ст. 214 КПК України щодо службового недбальства посадових осіб АЗС «WOG», на території якої мала місце ДТП, які за висновками суду можуть полягати у незабезпеченні безпеки руху на території АЗС.
На його замовлення було проведено експертне дослідження пошкодженого автомобіля та складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 09.06.2016 року, згідно якого вартість спричиненого йому матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля становить 85 439,50 грн., що складається з: 75 736,85 грн. вартості відновлювального ремонту, 9 702,65 грн. величини втрати товарної вартості, 180 грн. за ремонтні роботи, 200 грн. за малярні роботи. За проведення дослідження він заплатив 1200 грн. Також ним було сплачено 110,16 грн. за перевірку кутів встановлення коліс після ДТП та 210 грн. за виконання робіт «розібрати-зібрати» з метою експертного дослідження. 
Крім матеріальної шкоди, йому також спричинена моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку з пошкодженням автомобіля, порушенні звичного ритму життя, необхідності тратити час та зусилля на відновлення автомобіля, яку він оцінив у 5 000 грн.
По факту пошкодження автомобіля він та відповідач ОСОБА_5 звернулися з повідомленнями про ДТП до ПрАТ «Страхова компанія «Перша», якою застрахована цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «Renalt Magnum» з причепом «Fruhauf». Однак, страховик листом від 07.12.2016 року відмовив у нарахуванні та виплаті страхового відшкодування. 
Вважаючи відмову необґрунтованою, просив стягнути з відповідачів 75 736,85 грн. вартості відновлювального ремонту, 9 702,65 грн. величини втрати товарної вартості автомобіля, 180 грн. за виконання ремонтних робіт, 200 грн. за проведення малярних робіт, 110,16 грн. за перевірку кутів встановлення коліс, 210 грн. за виконання робіт «розібрати-зібрати», 1 200 грн. за проведення експертного дослідження, а всього матеріальних збитків в розмірі 86 849,50 грн., та 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Тисменицького районного суду від 06 листопада 2019 року відмовлено в позові ОСОБА_3 , в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про відшкодування збитків, спричинених пошкодженням автомобіля.
Рішення суду мотивоване тим, що до даних спірних правовідносин підлягає застосуванню не ч. 2 ст. 1187 ЦК України, на яку посилався позивач, а п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України. Оскільки постановою суду в справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача ОСОБА_5  не встановлено вини останнього у вчиненні ДТП, а позивач в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження наявності у діях відповідача вини у порушенні вимог ПДР України, внаслідок чого сталася ДТП, то підстави для задоволення позову відсутні.
Не погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято як доказ висновок експертного дослідження №ЕД-19/109/26-12 ІТ/19 від 15.10.2019 року та залишено без розгляду заяву про долучення цього висновку з посиланням на те, що така заява подана під час судового розгляду справи на стадії закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, тобто з порушенням всіх встановлених ЦПК України строків. Разом з тим, судом не враховано, що вищевказаний висновок виконаний за наслідками відтворення та дослідження в судовому засіданні відеозапису з камер спостереження АЗС «WOG», яке мало місце вже під час судового розгляду справи. За наслідками перегляду відеозапису представник позивача та суд висловлювали твердження про те, що автомобіль позивача був неправильно припаркований та мала місце взаємодія джерел підвищеної небезпеки, і саме з метою спростування таких тверджень було проведено авто-технічну експертизу. 
Вважає, що неприйняття судом вищевказаного висновку експертного дослідження, який був належним чином направлений учасникам справи, свідчить про упередженість суду. Крім того, такі дії суду перешкодили встановленню об`єктивної істини у справі, призвели до неправильного застосування ч. 2 ст. 1188 ЦК України та до ухвалення незаконного рішення.
Таким, що підтверджує упередженість суду, на думку апелянта, є і висновок суду про недотримання ОСОБА_4 вимог п. 13.1 ПДР України, що полягало у неправильній постановці автомобіля «Opel Insignia» біля заправочної колонки, адже такий висновок не підтверджений належними доказами та побудований виключно на припущеннях.
Також апелянт вказує, що відмовляючи в задоволенні позову, суд зіслався на постанову Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.06.2016 року, якою провадження у справі за ст. 124 КУпАП про порушення п. 13.1 ПДР України відносно ОСОБА_5 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Однак, розгляд цієї справи відбувався за відсутності сторони потерпілого, судом не досліджувались відеозаписи, у справі не призначалася авто-технічна експертиза і розгляд проводився в межах дотримання п. 13.1 ПДР України. 
За правилами ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Потерпіла сторона участі у розгляді вищезазначеної справи про адміністративне правопорушення не брала, а тому має право на спростування відповідних обставин.
З наведених підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Представник ПрАТ «Страхова компанія «Перша» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив. 
Зазначив, що суд першої інстанції правильно відмовив позивачу у долученні до матеріалів справи висновку експертного дослідження №ЕД-19/109/26-12 ІТ/19 від 15.10.2019 року, оскільки такий поданий з порушенням процесуального строку та, більше того, на стадії судових дебатів. Такі дії сторони позивача свідчать про зловживання процесуальними правами, направлені на затягування процесу та спотворення дійсних обставин справи, що є неприпустимим.
Також представник відповідача вказав, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо застосування до даних спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 1188 ЦК України з огляду на наявні достовірні докази у справі.
Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідач ОСОБА_5 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.
Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Перша» доводи апеляційної скарги заперечила з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26.05.2016 року о 19 год. 40 хв. по вул. Галицькій, 243 в с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області на території АЗС «WOG» сталася ДТП за участю транспортного засобу «Renalt Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом «Fruehauf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_5 та транспортного засобу «Opel Insignia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 , яким керував ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою, виданою ОСОБА_4 інспектором Тисменицького ВП лейтенантом поліції Гречаником Р.Ю. (т. 1 а.с. 12), в результаті чого позивачу спричинено матеріальну шкоду, розмір якої визначений експертом-оцінювачем в звіті про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №95 від 09.06.2016 року (т. 1 а.с. 1-23). 
Постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.06.2016 року провадження у справі за ст. 124 КУпАП про порушення п. 13.1 ПДР України відносно ОСОБА_5 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 за ст. 124 КУпАП направлено до Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області для прийняття рішення у порядку ст. 214 КПК України щодо службового недбальства посадових осіб АЗС «WOG» по АДРЕСА_1 Галицькій, АДРЕСА_2 в с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області (т. 1 а.с. 46-47).
Постановою слідчого СВ Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 31.03.2017 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12016090250000318 від 21.07.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.к.п. 36-38).
Судом також встановлено, що автомобіль марки «Renalt Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом «Fruehauf», реєстраційний номер НОМЕР_2 є забезпеченим транспортним засобом, якого застрахував страхувальник ОСОБА_8 в ПрАТ «Страхова компанія «Перша», уклавши 26.10.2015 року договори страхування - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8650809 та поліс №АІ/8650810 (т. 1 а.с. 14-15). Строк дії договорів з 26.10.2015 року по 25.10.2016 року.
Як вбачається з наведених договорів підпис страхувальника завірений печаткою фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 , однак матеріали справи не містять доказів і жодна із сторін не заявила про те, що ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_8 . 
В силу п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. 
В письмових запереченнях на позовну заяву від 21.04.2017 року та 12.06.2017 року (т. 1 а.с. 59-60, 77-79) ОСОБА_5 просив відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на відсутність його вини в настанні ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, що підтверджується постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області про закриття справи щодо нього за ст. 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адмінправопорушення. Вважав неналежним та не допустимим доказом Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу ОСОБА_3 . Також зауважив, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, несе відповідальність лише в межах сум, які не покриті страховим відшкодуванням. При цьому, не вказав, на якій правовій підставі він керував забезпеченим транспортним засобом.
Згідно пп. а, б, ґ п. 2.1. ст. 2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (з наступними змінами та доповненнями), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. 
Відповідно до п. 2.2. ст. 2 Правил власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
За приписами п. 1.4. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-ІV) особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Із системного аналізу вказаних положень законодавства та умов укладених між сторонами договорів вбачається, що необхідною умовою для виникнення обов`язку страховика здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власнику наземного транспортного засобу є настання страхового випадку, внаслідок якого спричинено шкоду третім особам під час ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням власника або особи, яка на законних підставах володіє ним та має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
У справі, що переглядається, встановлено, що під час вчинення ДТП водієм автомобіля марки «Renalt Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом «Fruehauf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , був ОСОБА_5 .
З урахуванням наведених вище норм процесуального, матеріального права, положень вказаного нормативного акту та того, що жоден з учасників справи не заперечив щодо суб`єктного складу спірних правовідносин, а також враховуючи тривалість розгляду справи в суді (з 10.03.2017 року), стадію судового розгляду, апеляційний суд не досліджує правильність суб`єктного складу, визначеного позивачем.
Судом встановлено, що по факту ДТП водій ОСОБА_4 в строк, визначений п. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Перша» з повідомленням про настання страхового випадку. Дана обставина визнана учасниками справи, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню в судовому засіданні. 
ПрАТ «Страхова компанія «Перша» 07.12.2016 року на повідомлення ОСОБА_4 надала йому відповідь про те, що постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.06.2016 року вину ОСОБА_5 у вчиненні ДТП не встановлено, а тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування (т. 1 а.с. 49-50, 74).
З постанови Кам`янець-Подільського міськрайонного суду №676/3023/16-п (т. 1 а.с. 46-47) вбачається, що за даними протоколу про адмінправопорушення ОСОБА_5 26.05.2016 року о 19 год. 40 хв. по вул. Галицькій, 243 в с. Ямниця Тисменицького району на території АЗС «WOG», керуючи транспортним засобом «Renalt Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом «Fruehauf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , при виїзді із заправочної колонки не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом «Opel Insignia», реєстраційний номер НОМЕР_3 . Вказаний транспортний засіб знаходився в нерухомому стані, без водія.
Положеннями ст. 1187 ЦК України закріплено поняття джерела підвищеної небезпеки, відповідно до якої під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб.
Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до якого джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність з використання, транспортування, зберігання предметів, речовин й інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках, вказав, що у науці цивільного права є думка, згідно з якою джерелом підвищеної небезпеки є діяльність певного роду, провадження якої створює підвищену ймовірність заподіяння шкоди через неможливість повного контролю за нею людиною, а також діяльність із використання, транспортування, збереження предметів, речовин та інших об`єктів виробничого, господарського або іншого призначення, які мають такі самі властивості. Так, транспортний засіб, що не рухається, не може розглядатись як предмет, що створює підвищену небезпеку, при наїзді на нього іншого транспортного засобу.
З урахуванням встановлених обставин справи, наведених положень ст. 1187 ЦК України, роз`яснень ВСУ та ВССУ, які спрямовувались на формування єдиної судової практики, усунення недоліків та розбіжностей при вирішенні спорів, пов`язаних із відшкодуванням шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні правовідносини врегульовуються положеннями ст. 1188 ЦК України, якою визначено підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Взаємодія джерел підвищеної небезпеки передбачає наявність взаємної дії – активного руху обох автомобілів,чого в даній ситуації не було.
Такий висновок суду зроблений без урахування висновку експертного дослідження №ЕД-19/109/26-12 ІТ/19 від 15.10.2019 року (т. 2 а.с. 34-35), який суд не прийняв до розгляду як такий, що поданий з порушенням всіх встановлених ЦПК України строків на стадії закінчення з`ясування обставин справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. 
01.11.2019 року представником позивача надіслано на адресу Тисменицького районного суду заяву про долучення висновку експертного дослідження №ЕД-19/109/26-12 ІТ/19 від 15.10.2019 року та сам висновок (т. 2 а.с. 32-38). 
Заява обґрунтована тим, що вказаний висновок експертного дослідження виконаний за наслідками огляду в судовому засіданні під час дослідження матеріалів справи відеозапису камери зовнішнього спостереження на території АЗС «WOG» по вул. Галицькій в с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області, для з`ясування правильності дій водія автомобіля «Renalt Magnum» з причепом «Fruehauf» - відповідача ОСОБА_5 , оскільки представником ПрАТ «Страхова компанія «Перша» заперечувалися обставини вчинення ДТП з його вини.
З урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, апеляційний суд вважає, що вказаний висновок слід прийняти до розгляду.
Згідно висновку експертного дослідження №ЕД-19/109/26-12 ІТ/19 від 15.10.2019 року в ситуації, яка розглядається, водій автомобіля марки «Renalt Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом «Fruehauf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 повинен був з технічної точки зору керуватися вимогами пунктів 10.1, 10.6 та 13.1 ПДР України. У даній дорожньо-транспортній ситуації, у відповідності до вимог вказаних пунктів ПДР України, водій ОСОБА_5 , розпочинаючи рух від заправочної колонки, повинен був переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час руху дотримувати безпечного інтервалу, а у разі потреби, для забезпечення безпеки дорожнього руху, звернутися за допомогою до інших осіб.
В діях водія автомобіля марки «Renalt Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вбачаються невідповідності з вимогами пунктів 10.1, 10.6 та 13.1 ПДР України, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП.
В діях водія автомобіля марки «Opel Insignia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_3 (фактично водієм був ОСОБА_4 ) невідповідностей вимогам ПДР України не вбачається з причин, наведених у дослідницькій частині даного висновку, а саме в момент ДТП вказаний автомобіль знаходився у нерухомому стані, був замкнутий, водій у ньому не перебував, а отже не міг впливати на механізм розвитку даної події.
Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
За змістом постанови Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 23.06.2016 року в справі №676/3023/16-п потерпілий участі в розгляді зазначеної справи не приймав, а тому має право на спростування відповідних обставин.
В силу ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
З огляду на викладене апеляційний суд бере до уваги висновок експертного дослідження №ЕД-19/109/26-12 ІТ/19 від 15.10.2019 року, яким спростовуються обставини, викладені в постанові Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.06.2016 року щодо відсутності в діях ОСОБА_5 складу адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Неприйняття судом першої інстанції зазначеного доказу призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.
Спірні правовідносин врегульовуються ст. 1192 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, тобто нормою, яка передбачає презумпцію вини володільця транспортного засобу. 
Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 року №1961-IV. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 цього Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону №1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Зазначені зобов`язання не виключають одне одного.
Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України).
В даній справі позивач звернувся в суд з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП і до страховика. і до заподіювача шкоди.
Представник відповідачаПрАТ «Страхова компанія «Перша» в засіданні апеляційного суду, заперечуючи доводи апеляційної скарги, пояснила, що підстав для задоволення судом вимог про відшкодування шкоди, заявлених потерпілим до страховика, немає, оскільки такий попередньо не звернувся до страховика із заявою про виплату йому страхового відшкодування, що в даному випадку є обов`язковим для потерпілого.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи представника відповідача з огляду на наступне. 
У Законі №1961-IV детально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону №1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
-навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;
-неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону №1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.
З аналізу наведених норм спеціального Закону №1961-IV слідує, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені у статті 37 Закону №1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
Разом з тим у Законі №1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду впостанові від 19.06.2019 року у справі №465/4621/16-к (провадження №13-24кс19)вказала, що у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. 
У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону №1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.
В контексті спірних правовідносин Велика Палата Верховного Суду зробила висновок в постанові від 11.12.2019 року в справі №465/4287/15 (провадження №14-406цс19), зазначивши, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону №1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.
У справі, що розглядається, встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 26 травня 2016 року, а позов до суду подано 10 березня 2017 року, тобто в межах установленого законом річного строку.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм матеріального права апеляційний суд вважає наявними підстави для стягнення страхового відшкодування із страхової компанії в межах встановленого ліміту відповідальності.
Вирішуючи питання щодо розміру шкоди, апеляційний суд виходить з дійсного розміру заподіяної позивачеві шкоди, визначеногов Звіті про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №95, складеного 09.06.2016 року експертом-оцінювачем ОСОБА_9 на замовлення ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 1-23).
Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Opel Insignia», реєстраційний номер  НОМЕР_3 , становить 85 439,50 грн., що складається з 75 736,85 грн. вартості відновлювального ремонту та 9 702,65 грн. величини втрати товарної вартості (т. 2 а.с. 1-23), який і підлягає відшкодуванню позивачу.
З копії квитанції №F000018865 від 30.05.2016 року вбачається, що позивач також оплатив 110 грн. за перевірку кутів встановлення коліс та згідно чеку №6252 від 03.06.2016 року - 210 грн. за послугу «розібрати-зібрати» (т. 1 а.с. 43-44, т. 2 а.с. 143-145).
За приписами ст.ст. 12 ч. 4, 81 ч. 1, 89 ч.ч. 1-3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Достовірність розміру матеріального збитку, визначеного експертом-оцінювачем в Звіті, відповідачами не спростовано.
За даними Полісу №АІ/8650809 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума за шкоду заподіну майну, становить 50 тис. грн., франшиза нульова.
Таким чином, з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Перша» підлягає відшкодуванню позивачу 50 000 грн. страхової виплати.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст. 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Оскільки, сума матеріальної шкоди перевищує межі ліміту страхового відшкодування, то різницю матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди слід стягнути на користь позивача з відповідача  ОСОБА_5  в розмірі 35439,50 грн. (85 439,50 грн. (розмір шкоди, завданої правопорушенням) – 50 000 грн.(розмір шкоди, що підлягає стягненню ПрАТ «Страхова компанія «Перша»)).
В стягненні з відповідачів 110 грн. за перевірку кутів встановлення коліс, 210 грн. за послугу «розібрати-зібрати», 180 грн. за ремонтні роботи та 200 грн. за малярні роботи слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів, що такі роботи ним проведені саме на відновлення пошкоджень, завданих внаслідок ДТП і у зв`язку з чим вони не включені експертом-оцінювачем у вартість матеріального збитку.
Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди судова колегія зазначає наступне.
Позивач обґрунтовує вимоги про відшкодування моральної шкоди положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, згідно якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Також зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка їй завдала, за наявності її вини. ОСОБА_3 доводить, що моральна шкода спричинена йому внаслідок пошкодження його майна, а тому відповідачі повинні йому її відшкодувати.
Правовідносини, що виникли між позивачем та страховою компанією, є зобов`язальними, а тому у разі порушення зобов`язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Умовами Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8650809 та нормами ст.ст. 22, 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено відшкодування страховою компанією моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, а тому не має підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди з ПрАТ «Страхова компанія «Перша».
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Колегія суддів вважає доведеними ті обставини, що внаслідок протиправної поведінки відповідача ОСОБА_5 , позивач пережив душевні страждання внаслідок пошкодження транспортного засобу, витрачав час та зусилля на його відновлення, що призвело до суттєвої зміни звичного способу життя. Наведене з урахуванням п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України свідчить про наявність моральної шкоди.
Разом з тим, колегія суддів враховує те, що скоєне відповідачем правопорушення носить неумисний характер, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, підлягаючий стягненню з відповідача ОСОБА_5 у сумі 1 000 гривень.
Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення Тисменицького районного суду від 06.11.2019 року - скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 п. 3, ч. 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаютьсяна обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, відповідно до ч. 1, ч. 3 п.2 якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. 
Апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена на 93,75% (85439,50 х 100 : 91139,66), позовні вимоги до ПрАТ «Страхова компанія «Перша» задоволені на 54,86% (50000 х 100 : 91139,66), а позовні вимоги до ОСОБА_5 задоволені на 39,98% (36439,5 х 100 : 91139,66). 
Щодо відшкодування позивачу витрат по оплаті Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №95, складеного 09.06.2016 року експертом-оцінювачем, в розмірі 1 200 грн. (т. 2 а.с. 146, 147), то відповідно до пунктів 34.2, 34.3 ст. 34 Закону №1961-IV страховик протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Оскільки відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Перша» вимоги п. 34.2 ст. 34 Закону №1961-IV не були виконанні, то такі витрати позивача підлягають відшкодуванню з обох відповідачів пропорційно до задоволених вимог. З ПрАТ «Страхова компанія «Перша» слід стягнути на користь позивача 658,32 грн. (1200 х 54,86 : 100) витрат по оплаті дослідження експерта-оцінювача та з ОСОБА_5 – 479,76 грн. (1200 х 39,98 : 100) таких витрат.
Витрати позивача пооплаті висновку експертного автотехнічного дослідження №ЕД-19/109/26-12 ІТ/19 від 15.10.2019 року в розмірі 675,36 грн. підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_5 , оскільки у зв`язку з невизнанням ним вини в настанні ДТП, позивач змушений був звернутись до експерта та понести такі витрати.
При подачі позовної заяви ОСОБА_3 сплачено судовий збір у розмірі 1508,50 грн., однак, згідно пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір мав би становити 911,40 грн. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з ПрАТ «Страхова компанія «Перша» підлягає відшкодуванню позивачу 499,99 грн. (911,40 х 54,86%) та з ОСОБА_5 – 364,38 грн. (911,40 х 39,98%) витрат по оплаті судового збору.
При подачі апеляційної скарги ним сплачено 1378,50 грн., але враховуючи вимоги пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір мав би становити 1367,10 грн. З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, з ПрАТ «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 749,99 грн. (1367,10 х 54,86%), з ОСОБА_5 – 566,57 грн. (1367,10 х 39,98%).
Враховуючи наведене, відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23, ст. ст. 611, 979, 999, ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167, ст.ст. 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 5, 6, 9, 22-31, 33–37, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 12 ч. 4, 81 ч. 1, 82 ч. ч. 5, 7, 89 ч. ч. 1-3, 133 ч. 1, ч. 3 п. 2, 141 ч. 1, ч. 2 п. 3, ч. 13 ЦПК України, керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Рішення Тисменицького районного суду від 06 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов  ОСОБА_3 , в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про відшкодування збитків, спричинених пошкодженням автомобіля, задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша», місцезнаходження якого: м. Київ, вул. Фізкультури, 30, код ЄДРПОУ 31681672, на користь ОСОБА_3 , жителя АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , - 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч гривень) на відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП.
Стягнути з  ОСОБА_5 , жителя АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_3 , жителя АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , - 35 439,50 грн. (тридцять п`ять тисяч чотириста тридцять дев`ять гривень 50 копійок) на відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП, та 1 000 грн. (одну тисячу гривень) на відшкодування моральної шкоди.
В решті позову відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_3 658,32 грн. витрат по оплаті висновку про оцінку вартості матеріального збитку та 1 249,98 грн. витрат по оплаті судового збору.
Стягнути з  ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 479,76 грн. витрат по оплаті висновку про оцінку вартості матеріального збитку, 640,50 грн. витрат по оплаті автотехнічної експертизи та 910,95 грн. витрат по оплаті судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко 
Судді:                                                                        І.О. Максюта
                                                                        Р.Й. Матківський

Повний текст постанови складено 04 березня 2020 року