КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                  
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
17 березня 2020 року                                                                                              м. Київ
                                                                                    
Унікальний номер справи № 362/7135/19  
Апеляційне провадження 22-ц/824/5403/2020                            
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
сторони          
позивач                      Товариство з обмеженою відповідальністю 
«Фінансова компанія «Форінт»
 
відповідачі                ОСОБА_1 
 
                                   ОСОБА_2 
 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року, постановлену під головуванням судді Лебідь-Гавенко Г.М., про повернення заяви про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування,
 
в с т а н о в и в :
 
23.01.2020 ТОВ «ФК «Форінт» подало заяву про забезпечення позову, в якій просило накласти арешт на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.01.2020 заяву про забезпечення позову визнано неподаною та повернуто заявнику.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ТОВ «ФК «Форінт» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. А саме, вважає, що суд при вирішенні питання про прийняття заяви до розгляду вдався до формалізму, чим порушив права та законні інтереси позивача, позбавивши права на доступ до правосуддя. Предметом спору є нерухоме майно, а відповідачі вчинили дії щодо його відчуження. Вважає, що ним достатньо обґрунтовано як необхідність вжиття заходів забезпечення позову через існування реального ризику відчуження третім особам, так і інші обставини.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Визнаючи заяву про забезпечення позову неподаною та повертаючи заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що заява не містить предмету позову та ціни позову, а також заявником не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
За наданими матеріалами встановлено, що у грудні 2019 року ТОВ «ФК «Форінт». звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в якому просило визнати недійсним договір дарування домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 від 14.08.2015, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на те, що цей договір укладено з уникнення боржника ОСОБА_1 від повернення кредитної заборгованості на загальну суму 6 516 084,63 грн, стягнутою за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.01.2016.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Право на ефективний судовий захист закріплено у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першому протоколі та протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яку ратифіковано Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першому протоколі та протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Вимоги до форми та змісту заяви про забезпечення позову встановлені у ст.151 ЦПК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
У заяві про забезпечення позову ТОВ «ФК «Форінт» вказувало, що про укладення договору дарування між відповідачами, а також про наступне відчуження ОСОБА_2   спірного майна ОСОБА_3 товариство, як стягувач, дізналося з матеріалів виконавчого провадження. Відтак позивач вважає, що без накладення арешту на спірне майно, воно може і надалі відчужуватися, що ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позову.
При подачі заяви про забезпечення позову заявник сплатив судовий збір у встановленому законом розмірі та надав суду докази сплати такого збору.
Виходячи із змісту заяви про забезпечення позову колегія суддів вважає, що зміст заяви відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України та у суду першої інстанції не було підстав для повернення цієї заяви позивачу.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що повернення заяви про забезпечення є помилковими, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» задовольнити.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від                                     27 січня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду, з підстав, викладених у ст. 389 ЦПК України.
Постанова складена 17.03.2020.

Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай 

Судді                                                                                                 В. А. Кравець 

                                                                                                           О. Ф. Мазурик