Постанова
Іменем України 
22 травня 2020 року
м. Київ
справа № 182/7291/16-ц
провадження № 61-39003св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, державне підприємство «Сетам», ОСОБА_2 ,
представник державного підприємства «Сетам» - Деяк Ярослав Михайлович,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у складі судді Багрової А. Г., від 05 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,від 10 травня 2018 року. 
Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування
У грудні 2016 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування результатів електронних торгів з реалізації арештованого майна, скасування свідоцтва про право власності та запису про право власності на нерухоме майно.
Позовна заява мотивована тим, що 15 листопада 2016 року вона дізналась про те, що її майно, а саме: нежитлова будівля А, загальною площею 
151,5 кв. м, та нежитлова будівля Б, загальною площею 67,0 кв. м, які знаходяться по АДРЕСА_1 , продано на електронних торгах 06 липня 2016 року. Вважала, що електронні торги проведені з порушеннями Закону України «Про виконавче провадження», оскільки реалізація майна здійснена за явно заниженою ціною, з якою вона не погоджується, а також її не було повідомлено про дату та час проведення електронних торгів. 
Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд визнати недійсними електронні торги, що були проведені 
06 липня 2016 року, з реалізації нежитлової будівлі А, загальною площею 151,5 кв. м, та нежитлової будівлі Б, загальною площею 67,0 кв. м, які знаходяться по АДРЕСА_1 , що оформлені протоколом № 181560 ; визнати недійсним протокол 
№ 181560 проведення електронних торгів та акт державного виконавця 
від 13 липня 2016 року про проведені електронні торги; скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю А, загальною площею 151,5 кв. м, та нежитлову будівлю Б, загальною площею 67,0 кв. м, які знаходяться по АДРЕСА_1 ; скасувати запис про право власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, оскільки вона була повідомлена про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна, вона особисто та її представник знайомилися з ходом виконавчого провадження, оскаржували дії державного виконавця, подавали заперечення на звіт про оцінку арештованого майна, отже порушення процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, допущено не було.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 
2018 року апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Зважаючи на те, що такі обставини в ході розгляду справи не були встановлені, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що неналежне повідомлення боржника про проведення електронних торгів не тягне за собою визнання їх недійсними. Крім того, інформаційне повідомлення про проведення торгів було розміщене на офіційному веб-сайті державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України завчасно, це повідомлення містило інформацію про лот - нерухоме майно, а також про дату час і місце ознайомлення з майном, дату час і місце проведення прилюдних торгів, ціну лоту, регіон та місцезнаходження майна, розмір та строк внесення гарантійного внеску.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не дослідили та не надали належної правової оцінки тим обставинам, що матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів. Заявник зазначає, що суди не звернули увагу на те, що електронні торги проводились під час оскарження боржником звіту про вартість майна.  
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу 
У відзиві на касаційну скаргу ДП «Сетам» просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.
13 квітня 2020 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 182/7291/16-ц розподілено судді-доповідачеві.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
На виконанні у Нікопольському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебувало зведене виконавче провадження 
№ 334/6 (ВП № 50522272) про примусове виконання виконавчих листів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2013 року № № 2-2597 та від 20 травня 2013 року № 2-3600 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у загальному розмірі 
457 154,18 грн.
31 січня 2013 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження за виконавчим листом від 24 січня 2013 року № 2-2597, виданим Нікопольським міськрайонний судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 боргу у розмірі 81 523,55 грн.
05 червня 2013 року державним виконавцем складено акт № 6-626 опису й арешту майна  ОСОБА_1 - нежитлової будівлі А, загальною площею 151,5 кв. м, та нежитлової будівлі Б, загальною площею 67,0 кв. м, які знаходяться по АДРЕСА_1 .
06 червня 2013 року постановою державного виконавця призначено експерта з оцінки зазначеного нерухомого майна.
09 серпня 2013 року експертом здійснено оцінку та надано висновок про вартість майна, а саме: вартість нежитлової будівлі А, загальною площею 151,5 кв. м, по АДРЕСА_1 станом на 06 серпня 2013 року становила 267 880,00 грн; вартість нежитлової будівлі Б, загальною площею 67,0 кв. м, по 
АДРЕСА_1 станом 
на 06 серпня 2013 року склала 14 993,67 грн.
08 січня 2014 року ОСОБА_1 надала заперечення на результати оцінки, у зв`язку з чим державним виконавцем було прийнято рішення про направлення висновку для здійснення рецензування.
27 квітня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта для надання письмового висновку, звіту про оцінку майна - нежитлової будівлі А, загальною площею 151,5 кв. м, та нежитлової будівлі Б, загальною площею 67,0 кв. м, по 
АДРЕСА_1 .
09 червня 2015 року оцінювачем ОСОБА_6 був наданий висновок про вартість майна - нежитлової будівлі А, загальною площею 151,5 кв. м, та нежитлової будівлі Б, загальною площею 67,0 кв. м, по 
АДРЕСА_1 в розмірі 
866 334,00 грн без врахування ПДВ.
29 серпня 2015 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження за виконавчим листом від 20 травня 2013 року № 2-3600, виданим Нікопольським міськрайонний судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 боргу у розмірі 375 630,63 грн.
04 січня 2016 року постановою державного виконавця призначено експерта з оцінки майна по АДРЕСА_1 .
23 березня 2016 року оцінювачем ОСОБА_6 був наданий висновок про вартість майна - нежитлової будівлі А, загальною площею 151,5 кв. м, та нежитлової будівлі Б, загальною площею 67,0 кв. м, по 
АДРЕСА_1 в розмірі 
715 526,00 грн без врахування ПДВ.
24 лютого 2016 року ОСОБА_1 вручено висновок про вартість майна від 23 березня 2016 року.
10 березня 2016 року ОСОБА_1 подала заперечення на результати оцінки, які не були прийняті до уваги, як такі, що подані з порушенням строків, визначених статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження».
17 березня 2016 року Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби звернувся до ДП «Сетам» для проведення реалізації арештованого майна на направив відповідні документи.
08 квітня 2016 року ДП «Сетам» опубліковано інформацію про арештоване майно.
28-30 квітня 2016 року торги не відбулись через відсутність учасників торгів.
10 травня 2016 року державним виконавцем була проведена уцінка арештованого майна.
06-08 червня 2016 року торги не відбулись через відсутність учасників торгів.
09 червня 2016 року державним виконавцем була проведена уцінка арештованого майна).
Згідно протоколу проведення електронних торгів № 181560, які відбулися 
04-06 липня 2016 року, переможцем торгів стала ОСОБА_2 , про що листом був повідомлений відділ державної виконавчої служби.
12 липня 2016 року Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби повідомив ДП «Сетам» про надходження на депозитний рахунок грошових коштів в розмірі 339 874,85 грн від реалізації майна по лоту № 154455.
13 липня 2016 року державним виконавцем був складений акт про реалізацію арештованого майна.
13 липня 2016 року постановою державного виконавця було знято арешт з реалізованого майна.
28 листопада 2016 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про придбання майна з електронних торгів, реєстровий номер 1712, видане приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Нявко І. М., на нерухоме майно - нежитлову будівлю А, загальною площею 151,5 кв. м, та нежитлову будівлю Б, загальною площею 67,0 кв. м, по 
АДРЕСА_1 .

Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                                2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», положеннями якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України                  (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-ХІV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Згідно з частиною третьою статті 58 Закону № 606-ХІV державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.
Відповідно до частини першої статті 31 Закону № 606-ХІV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. 
У відповідності до частини першої статті 12 Закону № 606-ХІV сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають в ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
За змістом статті 52 Закону № 606-ХІVзаходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. 
За загальним правилом реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах (частина перша 
статті 62 Закону № 606-ХІV).
Відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 березня 2015 року № 212-р наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року № 2710/5 було затверджено Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.
Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.
Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства 
(стаття 650 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Частиною першою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець.
Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України).
Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. 
Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу). 
Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17.
Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.
Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає можливість визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства
(статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону.
При вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року № 2710/5 (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
Частиною першою статті 81 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Подібні положення містились у статті 60 ЦПК України, 2004 року, у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції.
У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 зроблено висновок, що сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання їх недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
Об`єктом захисту виступає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року, справа № 922/3537/17, провадження                      № 12-127гс19).
Вирішуючи спір, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши, що  ОСОБА_1 була обізнана про наявність з січня 2013 року у Нікопольському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 24 січня 2013 року № 2-3597 та від 20 травня 2013 року № 2-3600, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги. Судами встановлено, що на адресу ОСОБА_1 державним виконавцем направлялись відповідні повідомлення про проведення виконавчих дій. Окрім того, інформаційне повідомлення про проведення торгів було завчасно розміщене на офіційному веб-сайті державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.
Встановлені судом першої інстанції обставини не свідчать про наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а також про порушення прав і законних інтересів ОСОБА_1 внаслідок проведення електронних торгів. Отже, наявність підстав для визнання електронних торгів недійсними позивачем не доведено.
Посилання касаційної скарги на те, що електронні торги були проведені під час оскарження позивачем у судовому порядку висновку про вартість майна є необґрунтованими, оскільки зазначене не вплинуло на результати електронних торгів. До того ж рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року у справі 
№ 182/1425/16-ц відмовлено у позові ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_6 про визнання звіту про оцінку майна недостовірним, необ`єктивним та таким, що не може використовуватись.
Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про намір 
 ОСОБА_1 уникнути виконання судових рішень, ухвалених у 2013 роках, які тривалий час виконувались у примусовому порядку у виконавчому провадженні, в межах якого здійснений продаж майна. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок про те, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій. 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 05 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     Є. В. Синельников
 
                                                                                                                  С. Ф. Хопта
 
                                                                                                                  В. В. Шипович