ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006916 пров. № А/857/5178/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Пліша М.А.,
за участі секретаря судового засідання      Федак С.Р.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року (головуючого судді Братичак У.В. ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Львів о 15 год. 38 хв. повний текст рішення складено 10.03.2020) у справі №1.380.2019.006916 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.12.2019 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0039926-5113-1303 від 07.05.2019.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій через порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 
Позивач та третя особа своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Добровольська Ю.Р. апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Представник позивача Галич П.О. та третя особа ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечили, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно із свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №279885 від 28.04.2004 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.04.2004 за №3457814 у приватній власності ОСОБА_1 знаходився житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . 
07.05.2019 Головним управлінням ДФС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення №0039926-5113-1303, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2018 рік у розмірі 26798,52 грн.
Позивач, вважаючи вищевказане податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно прийняв оскаржуване рішення.
Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є не правильними виходячи з наступного.
Згідно із статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені статтею 12 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Згідно статті 265.1. ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлює, що визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:
а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;
б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
У відповідності до пункту 266.3.1 та 266.3.2 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпункт 266.4.1. пункту 266.4 статті 266 ПК України вказує, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Згідно підпункту 266.4.3. пункту 266.4 статті 266 ПК України пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту; об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).
Згідно із підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а»-«г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).
Судом встановлено, що житловий будинок, загальною площею 658,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно із свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №279885 від 28.04.2004 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.04.2004 за №3457814 був станом на 2018 рік у приватній власності ОСОБА_1 (аркуші справи 25- 28), частка власності 1/1, а тому відповідачем із застосуванням статті 266 ПК України винесено правомірно оскаржуване рішення із розрахунком ОСОБА_1 щодо об`єкту житлової нерухомості.
Колегія суддів погоджується із обґрунтуванням апелянта, що визначення часток будинку щодо якого підлягала сплата податку здійснено 27.05.2019 із реєстрацією за ним права спільної часткової власності Ѕ частку будинку, за ОСОБА_1 так і за ОСОБА_2 , що підтверджується копією витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договором про визначення часток в праві спільної власності подружжя на будинок та земельну ділянку, тобто вчинено після податкового повідомлення рішення №0039926-5113-1303 від 07.05.2019, який прийнятий за податковий період 2018 року.
Згідно із статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив вищенаведені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи по суті, внаслідок чого його рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову в задоволенні даного позову.
Оскільки справа відповідно до пункту 6 частини 6 статті 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області – задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року у справі №1.380.2019.006916 – скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            М.А. Пліш
Повний текст постанови складено 15.06.2020