Постанова
Іменем  України 
 
08 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 686/11656/19
провадження № 61-933св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - держава Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому,
третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області,
 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2019 року у складі судді Чевилюк З. А. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Корінюк А. П., П`єнти І. В., Талалай О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до держави України в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому (далі - Управління ДКСУ у м. Хмельницькому) та просила стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку ДКСУ 17 782,18 грн збитків, завданих законом, який визнаний неконституційним.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».
Відповідно до положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України Пенсійний фонд України, як податковий агент, щомісячно утримував з її пенсії податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.
Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1- р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України, положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.
Вважала, що внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного у зазначеній частині закону щодо оподаткування пенсій їй було завдано майнову шкоди у розмірі утриманого податку з доходів фізичних осіб та військового збору за період з 01 лютого 2015 року по 30 червня 2016 року у розмірі 17 782, 18 грн.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Управління ДКСУ в м. Хмельницькому, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відшкодування майнової шкоди, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що право на пенсію за вислугою років ОСОБА_1 набула у зв`язку з проходженням публічної служби в органах прокуратури. Шкода, яку просить стягнути позивач, на її думку була завдана у зв`язку з порушенням державою її права на соціальний захист - права на отримання пенсії у належному розмірі.
Отже, спірні правовідносини виникли у зв`язку з неправомірними діями Пенсійного фонду як суб`єкта владних повноважень, які полягали в утриманні податку на доходи фізичних осіб та військового збору з пенсії ОСОБА_1 ,  тому цей спір є публічно-правовим і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування касаційної скарги зазначала, що у цій справі предметом спору є стягнення з держави майнової шкоди, завданої незаконним оподаткуванням пенсій фізичних осіб. Предмет цього спору не пов`язаний з проходженням та звільненням її з публічної служби, визначенням розміру пенсії та її виплатою, стягненням компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою, відтак справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
 
Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі суд першої інстанції посилався на постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 686/6775/18, у якій предметом спору є стягнення з держави майнової шкоди, завданої незаконним утриманням податку з фізичних осіб. Предмет цього спору не пов'язаний з проходженням позивачем публічної служби, а відтак застосування Об'єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у справах № 757/20264/17-ц та №686/23445/17 є помилковим.
 
Розглянуті Об`єднаною палатою Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду та Великою Палатою Верховного Суду справи не є подібними, тому на них поширюється юрисдикція різних судів.
 
Просила передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області, Хмельницький апеляційний суд та Об'єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду відступили від правових висновків, викладених у постановах  Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц та від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17. Вказаний спір містить виключну правову проблему і така передача необхідна для формування єдиної правозастосовчої практики.

 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.
 
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 31 січня 2020 року № 261/о/226-20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Кривцової Г. В . 
 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві Тітову М. Ю.
 
13 лютого 2020 року справа № 686/11656/19 надійшла до Верховного Суду.
 
Управління ДКСУ у м. Хмельницькому направило відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IXустановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи                   в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому і отримує пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789- XII.
Відповідно до довідки № 2783/0-8 від 20 грудня 2018 року, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, за період з 01 лютого 2015 року по 30 червня 2016 року з пенсії ОСОБА_1 відрахували 17 782,18 грн, з яких розмір утриманого податку - 16 165,60 грн, розмір утриманого військового збору - 1 616,58 грн. 
Підставою для утримання зазначених сум податку з доходів фізичних осіб та військового збору з призначеної пенсії за віком позивача був абзац перший підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України зі змінами, внесеними Законом України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що їй внаслідок прийняття неконституційних законів державою спричинено майнову шкоду у вигляді незаконно утриманих податків з пенсії.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства. У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватно-правових відносин.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Публічно-правовий характер спору визначається тим, що зазначені суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.
За змістом пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).
Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорсько-слідчих посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників та у зв`язку з обранням їх на виборні посади органів державної влади чи органів місцевого самоврядування.
Відповідно до першого абзацу підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України  до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у  частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.
Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №  1- р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц (провадження № 14-360цс18) зробила висновок, що якщо спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби, а орган, в якому особа перебувала на цій службі, не здійснював щодо неї публічно-владні управлінські функції у спірних правовідносинах.
У справі, що переглядається,  ОСОБА_1 просила відшкодувати їй збитки, завдані прийняттям неконституційного акта, у вигляді недоплаченої пенсії за вислугу років за певний період.
Отже, предметом спору є стягнення збитків у вигляді неотриманої частини пенсії як прокурор у відставці, які мали бути нараховані позивачу у 2015-2016 роках.
З огляду на наведене можна зробити висновок, що спір, який виник між сторонами у справі, стосується проходження позивачем публічної служби, до чого включається і виплата пенсії за вислугу років.
Спори, пов`язані з проходженням публічної служби, розглядаються за правилами адміністративного судочинства.
Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019  року у справі № 686/23445/17 (провадження № 14-162цс19), яка також стосується стягнення збитків з держави на користь особи, яка проходила публічну службу, у зв`язку з прийняттям неконституційного акту.
Враховуючи наведене, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі, оскільки вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Крім того, розглянувши клопотання   ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.
Положенням частини шостої статті 403 ЦПК України визначено, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо:1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
Оскільки Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїх постановах висновок щодо питання предметної та суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах щодо відшкодування збитків, завданих особі, яка проходила публічну службу, прийняттям неконституційного акта, в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити.
Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції та їм надана належна правова оцінка, вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті                 і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року залишити без змін.

 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1  про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити. 
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук