КИЇВСЬКИЙ   АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД
      
єдиний унікальний номер справи 754/12388/18
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/ 280/2020
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                                 У К Р А Ї Н И
 
            18 лютого  2020 року                                                                       м. Київ
 
             Київський апеляційний суд  у складі   колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача                                               Білич І.М.
            суддів                                                                 Іванченко М.М., Лапчевської О.Ф.                              
            розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В.,
            у цивільній справі №754/12388/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
                                                в с т а н о в и л а :
            У вересні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк«ПриватБанк»  звернулося  з вищевказаним  позовом до ОСОБА_1 . Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг, підписала заяву №б/н від 17.02.2011р., згідно якої отримала кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язався повертати отриманий кредит, сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строк, встановлений графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди. Свої зобов`язання позивач належним чином виконав, оскільки відповідачем не були виконані зобов`язання, встановлені кредитним договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, яка станом на 31.05.2018 року складає 116 913,19 гривень, з яких: тіло кредиту - 1937,33 гривень, нараховані проценти за користування кредитом - 111 691,03 гривень, нарахована пеня за період з 17.02.2011р. по 29.08.2016 р. в розмірі 3284,83 гривни, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 гривень.
   Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто  з ОСОБА_1 на користь  АТ КБ „ПриватБанк" заборгованість за тілом кредиту у сумі 1 937,33 гривень, а також судовий збір 1762 гривни. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Не погодившись з рішенням, позивач  подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої ставив питання про скасування указаного рішення в частині відхилених позовних вимог про стягнення процентів і неустойки та постановлення в цій  частині нового рішення про задоволення позову.
Скаржник вказував на безпідставне не взяття  судом першої інстанції до уваги додану ними до позовної заяви довідку про умови кредитування, яка підписана ОСОБА_1 , та за якою позичальник була повідомлена про розмір процентної ставки, порядок нарахування штрафних санкцій та інші істотні умови договору.
 
Відповідно  до ч. 1ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у  справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного  провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції  без повідомлення учасників справи.
У порядку ч. 13 ст. 7  ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи. 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України  визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами  та перевіряє законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення  суду   в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь  банку заборгованості за кредитом  не оскаржується, а тому відповідно до   ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Відтак, апеляційним судом   заочне рішення суду переглядається лише в частині відмови в задоволенні   вимог щодо стягнення  відсотків та неустойки ( пені).
 
Заслухавши доповідь  судді - доповідача, перевіривши матеріали справи  та  обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів  вважає що подана апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  відповідачем не виконано, належним чином взяті на себе зобов`язання за договором, не повернуто отримані кошти, проте матеріали справи не містять  підтверджень, що Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, який міститься у матеріалах справи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву - анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що  вказані документи на момент отримання відповідачем  кредитних коштів взагалі містили  умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки ( пені, штрафів).
 
Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.
 
Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду з цим позовом, банк надав суду копію Анкети-заяви  від 17.02.2011 року про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», підписану сторонами,  відповідно до змісту якої слідує, що між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та заявником ОСОБА_1 укладено кредитний картковий договір, за яким  позичальник отримала у банку платіжну картку (кредитка Універсальна) із встановленням кредитного ліміту.
Згідно довідки, поданої банком, кредитний ліміт на момент підписання Анкети-заяви 17.02.2011 року становив 300 гривень та в подальшому 20.10.2011 року був збільшений банком в односторонньому порядку до 2000 гривень.
Рішенням Єдиного акціонера банку від 21  травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного  на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк", яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк".
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Частиною 1 ст. 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Позивачем до позовної заяви додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, однак, вони не містять дати їх прийняття чи затвердження, а позивачем також не надано доказів, що саме вказані Умови та Правила існували на момент укладення з відповідачем кредитного договору.
Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.
 
Колегія  суддів вважає, що  судом першої інстанції при постановленні  рішення не було взято до уваги надану позивачем при звернені з позовом до суду довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1   (картрахунок  НОМЕР_1 від 17.02.2011 року) - а.с. 9.
Згідно якої вбачається, що старт карткового рахунку  „Універсальна 55 днів" у ОСОБА_1 розпочався 17.02.2011 року. Довідка про умови кредитування с використанням платіжної картки свідчить про те, що  базова процентна ставка по договору в рік становила 36%  ( а.с. 11). 
Відповідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості,  процентна ставка з березня 2011 року  розраховувалася виходячи з 36% на рік. У подальшому розмір процентної ставки неодноразово змінювався в період часу з березня 2011 року по січень 2012 року - 36%; з  січня 2012 року   по вересень 2014 року - 30% ; з вересня 2014 року по квітень  2015 року -34,8%; з квітня 2015 року  по  травень 2018 року  - 43, 2%.
 Незважаючи на те, що банк мав заборону в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати  розмір процентної ставки за кредитними договорами 
Згідно із ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України  у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право  збільшувати  та зобов`язуваний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і  в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомляти позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з  якої застосовується нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь - який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права  змінювати процентної ставки без згоди позичальника.
Згідно ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ч. 3 ст. 653 ЦК України, в разі зміни договору зобов`язання змінюються з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом  з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
 
З урахуванням вищевикладеного вбачається, що умови кредитного договору  щодо розміру процентної ставки за кредитом та процедури  підвищення її розміру мають визначатися між сторонами кредитного договору у письмовій формі.
 Матеріали справи не містять згоди відповідача на  збільшення процентної ставки за кредитом з 36% до 43,20% як і зменшення від 36% до 30% річних, скріплених  підписом позичальника. Що свідчить про недоведеність  заявлених вимог в частині стягнення з позивальника заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі  111691,03 гривни.
 
 Беручи до уваги невиконання позичальником зобов`язання перед банком щодо повернення кредитних коштів, з відповідача підлягає також стягненню заборгованість  по процентам за користування кредитом, виходячи із суми заборгованого тіла кредиту, за період з березня 2011 року по  травень 2018 року  - 36 % річних, що становить  -  5 056,43 грн. 
  Доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідач підписала умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», за якою базова відсоткова ставка за користування кредитом  становить 3% не ґрунтуються на матеріалах справи. Так як  позивачем  фактично долучено інформацію щодо підписання відповідачем кредитки «Універсальна 55 днів» ( а.с. 9).
 
  Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача  процентів за користування кредитними коштами.
 
Не можуть бути підставою для скасування судового рішення доводи апеляційної скарги в частині щодо стягнення  заборгованості за пенею та комісією за період з 17.02.2011 року по 29.08.2016 року в розмірі 3284, 83 гривни.
Так, як  за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
У анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. 
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь  позивача  заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 5 056,43 гривень.
У іншій частині рішення суду залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, на користь позивача підлягає  стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме 116,29 гривень.
 
Керуючись ст.ст.  7, 368, 374, 376, 381-384,390 ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу  представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.
Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про  стягнення процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким;
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, К/р у НБУ № НОМЕР_3 , МФО 305299, юридична адреса: м. Київ, вулиця Грушевського, 1-Д) заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 5 056,43 ( п`ять тисяч п`ятдесят шість гривень сорок три копійки).
У іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 116, 29 гривень ( сто шістнадцять гривень двадцять дев`ять копійок).
Постанова набирає чинності з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України .
 
суддя-доповідач:
 
судді: