ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/366/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                        судді-доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                   суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області 

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 5 березня 2020 року у справі № 340/366/20 (суддя І інстанції – Кармазіна Т.М.)

за позовом Головного управління Національної поліції (ГУНП) в Кіровоградській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови відповідача:

-          від 03.01.2020 ВП № 60943267 в частині стягнення виконавчого збору з ГУНП в Кіровоградській області у розмірі 18892 грн;
-          від 22.01.2020 ВП № 60943267 про стягнення виконавчого збору з ГУНП в Кіровоградській області у розмірі 18892 грн.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови від 03.01.2020 ВП № 60943267 в частині стягнення виконавчого збору з ГУНП в Кіровоградській області в розмірі 18892 грн повернуто позивачеві. Провадження у справі відкрито в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови від 22.01.2020 ВП № 60943267 про стягнення виконавчого збору. (а.с. 40-41).
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 5 березня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду про призначення службового розслідування ним виконано до відкриття виконавчого провадження шляхом видання відповідного наказу 21 грудня 2019 року і в той же день безпосередньо розпочалося і само службове розслідування. Вважає, що рішення суду виконано ним добровільно до початку проведення виконавчих дій, а тому виконавчий збір з нього стягнутий протиправно.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
31 липня 2019 року Кіровоградським окружним адміністративним судом відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУНП в Кіровоградській області про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити дії у справі № 340/166/19. (а.с. 77-79).
Постановою  Третього  апеляційного  адміністративного  суду  від 12 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову ГУНП в Кіровоградській області щодо призначення та проведення службового розслідування з метою встановлення причинного зв`язку захворювання ОСОБА_1 з виконання службових обов`язків;  зобов`язано Головне управління Національної поліції України в Кіровоградській області призначити та провести службове розслідування за заявою ОСОБА_1 (а.с. 80-82).
21 грудня 2019 року на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року у справі № 340/166/19 ГУНП в Кіровоградській області видано наказ № 2231 дск «Про призначення проведення службового розслідування», яким створено дисциплінарну комісію з проведення службового розслідування щодо встановлення причинного зв`язку захворювання ОСОБА_1 з виконанням службових обов`язків. (а.с. 27).
27 грудня 2019 року Кіровоградським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у даній справі (а.с. 75).
02.01.2020 представник ОСОБА_1 звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень із заявою про примусове виконання вищезазначеного виконавчого листа № 340/166/19, виданого Кіровоградським окружним адміністративним судом 27.12.2019 (а.с.49).
03.01.2020 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60943267 (а.с. 51).
У даній постанові державним виконавцем зазначено про необхідність виконання рішення суду боржником протягом 10 робочих днів. Крім того, головним державним виконавцем постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 18892 грн.
11.01.2020 до відділу примусового виконання рішень надійшов лист від ГУНП в Кіровоградській області, в якому зазначено, що наказом від 21.12.2019 № 2231 призначено проведення службового розслідування та створено дисциплінарну комісію з проведення службового розслідування щодо встановлення причинного зв`язку захворювання ОСОБА_1 з виконанням службових обов`язків. Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС № 230 від 12.03.2013, визначено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. У зв`язку з цим ГУНП в Кіровоградській області просило відкласти проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 60943267. (а.с. 53).
16.01.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій на строк до 30.01.2020 (а.с. 58).
22.01.2020 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Донцовою О.В. прийнято постанову у ВП № 60943267 про стягнення виконавчого збору з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області у розмірі 18892 грн. (а.с. 60).
29 січня 2020 року до відповідача надійшов лист від ГУНП в Кіровоградській області про відкладення проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 60943267, в якому позивачем  повідомлено, що строк проведення службового розслідування продовжений у порядку, встановленому чинним законодавством.  (а.с. 61)
У зв`язку з чим, державним виконавцем 31.01.2020 відкладено проведення виконавчих дій на строк 5 робочих днів, тобто до 07.02.2020 (а.с. 65-66).
3 лютого 2020 року до відповідача надійшов лист від ГУНП в Кіровоградській області, в якому позивач зазначив, що рішення суду в частині призначення службового розслідування виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.01.2020 ВП№ 60943267, у зв`язку з чим просив скасувати постанову про стягнення з нього виконавчого збору. (а.с. 67).
До зазначеного листа позивачем додано копію висновку проведення службового розслідування від 31.01.2020 та копію листа від 03.02.2020 адресованого стягувачу, яким повідомлено останнього про наслідки проведення службового розслідування за заявою від 24.10.2018 № Л-2192 щодо встановлення причинного зв`язку захворювання з виконанням службових обов`язків (а.с. 68-71).
У зв`язку з наведеним, державним виконавцем встановлено фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом № 340/166/19, виданого Кіровоградським окружним адміністративним судом 27.12.2019, та керуючись п. 9 ч. 1  ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем 10.02.2020 завершено виконавче провадження, а постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, виділено в окреме виконавче провадження, яка виконується в порядку визначеному Законом (а.с. 73-74).
Не погоджуючись із постановами державного виконавця, яким з нього стягнутий виконавчий збір, позивач звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів виконання в повному обсязі рішення суду у справі № 340/166/19 на час відкриття державним виконавцем виконавчого провадження № 60943267 (03.01.2020). Суд також вважав, що фактично повне виконання рішення суду здійснено 31.01.2020, а не до відкриття виконавчого провадження. Крім того, вказав, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду. Виконавчий збір є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру. Навіть, наявність об`єктивних перешкод, що призвели до неможливості виконання рішення суду у добровільному порядку, не можуть розцінюватися як підстави для звільнення від сплати виконавчого збору. На підтвердження такого правового висновку послався на постанови Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 820/5807/16, від 19 квітня 2018 року у справі № 825/739/17, від 22 лютого 2018 року у справі № 816/823/17 та від 7 березня 2018 року у справі № 750/7624/17.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є  Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження»  (далі – Закон № 1404).
Відповідно до  статті 1 Закону № 1404-VIII  виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою  статті 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Приписами  статті 26 Закону № 1404 визначено, що  виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у  статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.  Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати  декларацію про доходи  та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому  статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої та другої  статті 27 Закону № 1404  виконавчий збір – це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частиною четвертою  статті 27 Закону № 1404  передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до частини дев`ятої  статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»  виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої  статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Отже, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Таким чином, фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.
Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 480/1558/19.
Отже, для правильного вирішення спору суду необхідно встановити, чи виконано боржником (позивачем у цій справі) судове рішення до відкриття виконавчого провадження чи ні.
Суд першої інстанції, як зазначалось вище, відмовляючи в позові, дійшов висновку, що судове рішення не було в повному обсязі виконано боржником до відкриття виконавчого провадження, оскільки висновок службового розслідування датований 31 січня 2020 року, тобто після винесення 3 січня 2020 року постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору. Фактично суд першої інстанції ототожнив зобов`язання судом боржника «провести службове розслідування» із зобов`язанням скласти висновок службового розслідування.
Натомість, проблемним питанням спору, який вирішується, є специфіка правовідносин, які виникли між стягувачем і боржником після ухвалення  Третім  апеляційним  адміністративним  судом постанови  від 12 листопада 2019 року, якою було зобов`язано відповідача – ГУНП в Кіровоградській області призначити та провести службове розслідування за заявою ОСОБА_1 .
Зазначена постанова надійшла боржнику 16 грудня 2019 року, а 21 грудня 2019 року ГУНП в Кіровоградській області видано наказ № 2231 дск, яким призначено проведення службового розслідування та створено дисциплінарну комісію для його проведення. Про те, що наказ виданий на виконання постанови суду безпосередньо зазначено в самому наказі. (а.с. 27)
Лише 27 грудня 2019 року судом виданий виконавчий лист для примусового виконання судового рішення у справі 340/166/19, який пред`явлено до виконання 2 січня 2010 року, а виконавче провадження № 60943267 за цим виконавчим листом відкрито 3 січня 2020 року.
Отже, наказ боржника у виконавчому провадженні № 60943267 виданий як до відкриття виконавчого провадження, так і навіть до видачі самого виконавчого листа. По суті на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження службове розслідування вже проводилось 13 днів.
Натомість, порядок проведення службового розслідування в органах Національної поліції України врегульований Законом України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України», відповідно до частини 3 статті 14 якого службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Віповідно до 15 статті 15 Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України» за результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.
Згідно зі статтею 16 Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України» службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.
Таким чином, проведення службового розслідування після видання наказу про його призначення є вимогою чинного законодавства і фактично не потребує додаткового судового рішення про це.
Вимога щодо проведення службового розслідування протягом відповідного чітко визначеного періоду часу встановлена Законом, а тому фактично в частині «провести службове розслідування» позивач після видання наказу про його проведення повинен був керуватись приписами чинного законодавства щодо порядку та строків його проведення, оскільки судом інші порядок та строки в рішенні не встановлювались.
З цього приводу апеляційний суд також зазначає, що службове розслідування не може бути призначено і проведено одномоментно, ці події не збігаються і не можуть збігатися в часі. Аналогічно і проведення службового розслідування є розтягнутою в часі подією, тоді як складання висновку, як і видання наказу – одномоментною, тобто такою, що збігається в часі з датою прийняття відповідного рішення.
У спірних правовідносинах позивач здійснив до відкриття виконавчого провадження усі залежні від нього дії, направлені на виконання судового рішення – видав наказ про проведення службового розслідування та створив відповідну дисциплінарну комісію, яка розпочала службове розслідування і завершила його виданням відповідного висновку на 41 день після початку проведення.
У зв`язку із зазначеною вище специфікою спірних правовідносин, різним законодавчим врегулюванням та правовим навантаженням понять «призначити службове розслідування» та «провести службове розслідування» як щодо продовжуваності в часі, так і щодо моменту, з якого ці дії можна вважати вчиненими, а також у зв`язку з чітким законодавчим приписом стосовно обов`язковості проведення службового розслідування після його призначення протягом певного періоду часу, колегія суддів приходить до висновку, що фактично позивач в цій справі (боржник у виконавчому проваджені) виконав судове рішення до відкриття виконавчого провадження, що виключає стягнення з нього виконавчого збору, проте у зв`язку з формулюванням резолютивної частини постанови суду, а відповідно і виконавчого листа у вигляді «призначити та провести службове розслідування за заявою ОСОБА_1 », державний виконавець вимушений був чекати на надання йому висновку службового розслідування, що і вважав повним виконанням судового рішення.
Інше тлумачення та вирішення спірних правовідносин і дій боржника, ніж зазначене у попередньому абзаці, призведе до ситуації, коли такий боржник буде взагалі позбавлений можливості добровільно виконати судове рішення до відкриття виконавчого провадження, якщо останнє відкрито у строк менший, ніж встановлений законодавством для проведення службового розслідування.
При цьому посилання суду першої інстанції в обґрунтування своєї позиції на правові висновки Верховного Суду у справах, що зазначені вище, є безпідставними, оскільки в усіх цих справах предметом розгляду були інші правовідносини, які є відмінними від тих, що досліджувались та аналізувались судом у цій справі.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду – скасуванню із постановленням нового рішення про задоволення позову.  

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 272, 287, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 5 березня 2020 року у справі № 340/366/20 скасувати.

Позов Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Донцової О.В. від 22 січня 2020 року ВП № 60943267 про стягнення з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області виконавчого збору в розмірі 18892 грн.
Стягнути з Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (код ЄДРПОУ 43314918) на користь Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 40108709) сплачений за подання позову та апеляційної скарги судовий збір у розмірі 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з тієї ж дати.

  Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                            І.В. Юрко