Справа № 459/445/18                                Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д. 
Провадження № 22-ц/811/1225/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       04 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Червоноградського міського ВДВС ГТУЮ у Львівській області про визначення відсутності розміру заборгованості за аліментами,
ВСТАНОВИЛА:
09.02.2018 представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому просив обчислити розмір заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів, які присуджені до стягнення з нього заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від. 15.12.2008 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 11.06.2008 і до повноліття дитини, до ІНФОРМАЦІЯ_1 (повноліття сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
В обґрунтування позову послався на те, що згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 10.01.2018, заборгованість позивача по сплаті аліментів за період часу з 14.03.2014 по 24.12.2017 становила 23016,88 грн. Зазначає, що заборгованість за вказаний період було нараховано із розміру середньої заробітної плати всіх працівників даної місцевості (згідно ч.2 ст. 195 СК України в редакції закону від 17.05.2017), а не із заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості (відповідно до ч.3 ст. 195 СК України в попередній редакції), що на його думку свідчить про невірність розрахунку, що призвело до завищення розміру заборгованості. Ствердив, що у відповідності до чотирьох наданих розрахунків заборгованості, місячний розмір такої у різних роках коливається, більше того ставить під сумнів початок відліку нарахування заборгованості з 14.03.2014 , в той час коли виконавче провадження було відкрито 28.03.2014. Також зазначає, що у жодному із вказаних розрахунків, не зараховані сплачені аліменти за листопад-грудень 2017 у загальному розмірі 2200,00грн. З урахуванням наведеного просив позов задовольнити.
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 25 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), Червоноградського міського ВДВС ГТУЮ у Львівській області (80100, м. Червоноград, вул.Мазепи, 16, Львівська область, ЄДРПОУ 34992085) про визначення відсутності розміру заборгованості за аліментами – відмовлено.
Визначено, що заборгованість  ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за аліментами на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 14.03.2014 по 24.12.2017 становить 20816,88 грн.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Не погоджується з висновком суду першої інстанції, про те що, якщо боржник не працював на час виникнення заборгованості то така заборгованість визначається, виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Вважає, що у державного виконавця не було підстав для нарахування заборгованості по аліментах, за три роки перед повторним пред`явленням виконавчого документа до виконання за минулий час, тобто за три роки, оскільки норма ст. 194 СК України не передбачає обов`язкового нарахування заборгованості по аліментах за три роки перед пред`явленням виконавчого листа. Вказує на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, виклавши в резолютивній частині рішення щодо заборгованості. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.
Від представника Червоноградського міського ВДВС ГТУЮ у Львівській та від ОСОБА_2 надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін. 
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, наякі сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає. 
Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 15.12.2008, яке набрало законної сили 26.12.2008, стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 11.06.2008 до повноліття дитини.
14.01.2009 судом було видано виконавчий лист.
Відповідно до листа начальника Червоноградського МВ ГТУЮ у Львівській області від 11.01.2018 року №В-8/09-21/304, 14.10.2013 року старшим державним виконавцем Стельмах А.П., керуючись п.1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція), винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Матеріали виконавчого провадження за 2013 рік, знищено у зв`язку з закінчення строків їх зберігання.
28.03.2017 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа, на підставі заяви стягувача від 14.03.2017, яка була скерована на адресу відділу ДВС поштовим відправленням.
ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №53658623 з виконання вказаного вище виконавчого листа №2-2830/2008, виданого 14.01.2009 Червоноградським міським судом Львівської області, про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 11.06.2008 до його повноліття.
Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.
Як убачається з матеріалів справи, 14.10.2013 виконавчий лист був відкликаний, та повторно пред`явлений до примусового виконання 14.03.2017, а тому відповідний розрахунок суми заборгованості був проведений починаючи з 14.03.2014.
       Відповідно до п.3 ст. 22 ЗУ « Про виконавче провадження» рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред`явлені для виконання протягом усього періоду, на який 
присуджені платежі. 
Тому доводи апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування заборгованості по аліментах за три останні роки до пред`явлення виконавчого документа, є безпідставними.
Доводи апелянта, щодо неправомірності розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за вказаний період було нараховано із розміру середньої заробітної плати всіх працівників даної місцевості, а не із заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
       З частини третьої статті 195 СК України слова «відповідної кваліфікації або некваліфікації працівника» виключені Законом № 2677-VI від 04.11.2010.
       Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, зазначивши розмір заборгованості по аліментах в резолютивній частині рішення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вимога позивача у цій справі полягала в обчисленні розміру заборгованості по аліментах.
       Апелянт зазначає про наявність двох дітей, про його право відповідно до ст. 192 СК України на звернення до суду про зміну розміру аліментів, а саме зменшення розміру аліментів, однак ОСОБА_1 не скористався цим правом, ці обставини не передбачені в СК України, як обставинами для звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 04.06.2020
       
Головуючий              

Судді