П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/3409/19	

 	Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.                                                     Дата і місце ухвалення: 13.12.2019р., м. Миколаїв                                   	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –    Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12 березня 2019 року №Ф-20584-17 та зобов`язання відповідача виключити з даних інформаційної системи (інтегрованої картки платника податків) запис про наявність у позивача заборгованості (недоїмки) з єдиного соціального внеску. 
Позов обґрунтовувала тим, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, а тому, на підставі ч.4 ст.4 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», вона не має обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску за 2018 рік в сумі 9828,72 грн. Договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування позивач не укладала. Позивач вважає, що податковим органом необґрунтовано враховано поданий нею 08.02.2019р. «Звіт про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» (Форма №Д5 (річна), в якому ОСОБА_1 визначено загальну суму нарахованого ЄСВ за 2018 рік в розмірі 9828,72 грн., оскільки нею подавалася до контролюючого органу заява щодо подання такого звіту помилково. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано вимогу від 12.03.2019р. №Ф-20584-17.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Миколаївській області видалити з ІКПП ОСОБА_1 дані про наявність заборгованості (недоїмки) з ЄСВ в сумі 9828,72 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 13.12.2019р., з прийняттям нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при винесенні спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12 березня 2019 року №Ф-20584-17 Головне управління ДПС у Миколаївській області діяло у відповідності до вимог статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», згідно якої фізичні особи-підприємці, які отримують пенсію за віком, можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. ОСОБА_1 самостійно 08.02.2019р. подала до податкового органу «Звіт про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» (Форма №Д5 (річна), в якому визначила загальну суму нарахованого ЄСВ за 2018 рік в розмірі 9828,72 грн. З вказаного слідує, що позивач в добровільному порядку виявила бажання взяти участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Також, апелянт посилається на те, що позивачем пропущено строк звернення з даним позовом до суду, встановлений статтею 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, яка перебуває на обліку у Миколаївському управлінні ГУ ДПС у Миколаївській області (Заводський район) на спрощеній системі оподаткування.
Згідно облікових даних ФОП ОСОБА_1 з 06.12.2009р. значиться у податкового органу як «особа пенсіонер за віком». 
08.02.2019р. позивачем подано до Головного управління ДПС у Миколаївській області «Звіт про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» (Форма №Д5 (річна) №9310034509, в якому самостійно визначено базу нарахування єдиного внеску в сумі 9828,72 грн. 
11.02.2019р. до Головного управління ДПС у Миколаївській області від ОСОБА_1 надійшла заява (вх. №3863/ФОП), в якій вона зазначила, що нею помилково був поданий звіт про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просила скасувати дані поданого нею звіту, так як вона є фізичною особою-підприємцем пенсіонером за віком та не зобов`язана сплачувати за себе єдиний соціальний внесок.
Листом від 05.03.2019р. Головне управління ДПС у Миколаївській області повідомило позивача про результати поданої нею заяви від 11.02.2019р. Зокрема, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 самостійно визначено зобов`язання зі сплати ЄСВ у звіті, тому такий внесок підлягає обов`язковій сплаті. Також, вказано, що Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015р. №435, не передбачено  самостійного виправлення виявлених помилок у поданому звіті. 
12.03.2019р. Головним управлінням ДПС у Миколаївській області, відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», було сформовано вимогу №Ф-20584-17 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 9828,72 грн.  за 2018 рік.
Не погоджуючись із правомірністю вищезазначеної вимоги, вважаючи її протиправною та незаконною, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом про її скасування.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 , визнав обґрунтованими посилання позивача на те, що вона не має сплачувати ЄСВ, так як є пенсіонером за віком, зазначивши, що право на звільнення від сплати за себе єдиного внеску мають фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування та члени фермерського господарства, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №2464-VІ, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 р., в якому визначено ЄСВ за 12 місяців, позивач подала помилково. Відсутність у Порядку №435 механізму виправлення помилки, внаслідок чого позивач має зайво сплатити ЄСВ, суд першої інстанції визнав надмірним тягарем, що не відповідає принципу верховенства права.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VІ).
Так, відповідно до статті 1 вищевказаного Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому, недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;
Частиною 4 статті 4 Закону №2464-VІ визначений перелік осіб які звільняються від сплати за себе єдиного внеску: особи зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, якщо вони отримують пенсію за віком, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналогічні положення передбачено також пунктом 3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого   наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015р. №435.
Учасниками справи не заперечується, що ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування, та пенсіонер за віком, на підставі положень  частини 4 статті 4 Закону №2464-VІ звільняється від сплати за себе єдиного внеску та може бути платником єдиного внеску виключно за умови її добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Апелянт стверджує, що ОСОБА_1 , при поданні 08.02.2019р. звіту про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за Формою №Д5 (річна) та при визначенні в ньому загальної суми нарахованого ЄСВ за 2018 рік в розмірі 9828,72 грн., в добровільному порядку виявила бажання взяти участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Колегія суддів критично ставиться до таких тверджень апелянта, оскільки 11.02.2019р. позивачем подано до контролюючого органу заяву, в якій остання зазначила про помилкове подання нею відповідного звіту. 
Таким чином, зазначеною заявою ОСОБА_1 заперечила наявність у неї бажання в добровільному порядку взяти участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Та обставина, що Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015р. №435, не передбачено  можливості самостійного виправлення виявлених помилок у поданому звіті або визнання його помилково поданим (чи нечинним), на думку колегії суддів, не свідчить про обов`язок особи, яка його подала, здійснити сплату визначених ним сум при надходженні до податкового органу заяви, в якій ФОП заперечила наявність у неї бажання  добровільно взяти участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
При вирішенні питання щодо застосування положень частини 4 статті 4 Закону №2464-VІ визначальним є факт висловлення відповідною особою згоди щодо добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. На час прийняття спірної вимоги про сплату боргу Головному управлінню ДПС у Миколаївській області було відомо про те, що ОСОБА_1 не бажає брати участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відсутність у Порядку №435 механізму виправлення помилки не може бути підставою для покладення на особу тягаря зі сплати ЄСВ, якщо така особа звільнена від його сплати та не має бажання його сплачувати в добровільному порядку. 
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та, у зв`язку з цим, про наявність підстав для їх задоволення.
Щодо посилань апелянта на пропуск позивачем 10-денного строку звернення до суду, який встановлений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.
В свою чергу, як вже зазначалося колегією суддів, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон №2464-VІ.
Згідно ч.1 ст.2 Закону №2464-VІ дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 6 Закону №2464-VІ платник єдиного внеску має право: оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.
Згідно абзаців 1, 2, 4 частини чотирнадцятої статті 25 Закону №2464-VІ про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. 
При цьому, платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення. Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.
Положеннями абзаців 5-7, 9 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VІ визначено, що у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. 
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску. 
У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
Таким чином, зазначеними положеннями Закону №2464-VІ визначений порядок дій платника в частині непогодження із отриманим рішенням контролюючого органу, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження.
У рішенні Верховного Суду від 08.08.2019 року по справі № 480/106/19 вказано, що для висновку, що особа скористалась процедурою адміністративного оскарження вимоги та дотрималась строку звернення до суду, слід дослідити як саму скаргу, так і надану податковим органом відповідь із з`ясуванням дати отримання останньої платником ЄСВ. 
З`ясування зазначених обставин має важливе значення для вирішення питання щодо дотримання особою строків звернення до суду.
Учасниками справи не заперечується, що ОСОБА_1 не скористалася досудовим порядком вирішення даного спору та звернулася безпосередньо до суду з позовом про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).
При цьому, початок перебігу встановленого статтею 25 Закону №2464-VІ десятиденного строку пов`язується з днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску.
Апелянт, стверджуючи про пропуск позивачем строку звернення з даним позовом до суду, не надає жодного доказу в підтвердження направлення на адресу ОСОБА_1 спірної вимоги про сплату боргу, як і доказів дати її отримання позивачем. При цьому, обов`язок щодо своєчасного направлення на адресу позивача вимоги лежить саме на Головному управлінні ДПС у Миколаївській області. 
За таких обставин, доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є необґрунтованими. 
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5  ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають. 
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -          
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
                                                                   Повний текст судового рішення виготовлений 08 квітня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук