П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/2920/19	

                                                                                Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.
                                                                                рішення суду 1 інстанції прийнято у м. Миколаїв
                                                                                 26 листопада 2019 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                                       Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївмолпром» до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

15.10.2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївмолпром» звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №00000030402 від 30.08.2019 року, яким товариству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 811    431 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 405    715,50 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що договори, укладені з контрагентами у перевіряємий період, мали реальний характер та підтверджені первинними документами, тоді як висновки відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені належними доказами, а прийняте на підставі таких висновків спірне податкове повідомлення рішення є протиправним.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 року позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій апелянт посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі. 
В поданій апеляційній скарзі апелянт наполягав на неправомірному формуванні позивачем податкового кредиту по операціям з ТОВ «Смарт Оіл» та ТОВ «Оптсирторг», а також на заниженні податкових зобов`язань з ПДВ по операціям з ТОВ «Марківський сирзавод», ТОВ «Iмпорт Гранд Iст», ТОВ «Торговий Дім «Євро-М`ясо-Холдинг-України», що призвело до завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту.
Апелянт вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для заявлення платником податків бюджетного відшкодування з ПДВ, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та обґрунтованим. 
У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 року та прийняття нової постанови - про відмову в задоволенні позову ТОВ «Миколаївмолпром».
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України та з урахуванням клопотання, наданого ТОВ "Миколаївмолпром" за підписом директора підприємства М.В. Клімов про розгляд справи в порядку письмового провадження, вхід. № 5461/20 від 18.03.2020 року, судова колегія вважає за можливе провести розгляд справи в письмовому провадженні.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 29.07.2019 року по 06.08.2019 року  Головним управлінням ДФС у Миколаївській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Миколаївмолпром» з питань достовірності нарахування сум від`ємного значення та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника за травень 2019 року, за наслідками якої складено акт від 13.08.2019 року № 1138/14-29-12-02-06/25409745.
На підставі складеного акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 30.08.2019 року № 00000030402, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївмолпром» зменшено суму, яка підлягає бюджетному відшкодуванню з податку на додану вартість на 811    431 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 405    715,50 грн.
За результатами перевірки контролюючий орган дійшов висновку про завищення позивачем від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту та, відповідно, завищення сум ПДВ, які підлягають бюджетному відшкодуванню на 811    431 грн., внаслідок:
- заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 746 501 грн. по операціям з придбання сирів в асортименті у ТОВ «Марківський сирзавод», ТОВ «Iмпорт Гранд Iст», ТОВ «Торговий Дім «Євро-М`ясо-Холдинг-України»;
- завищення податкового кредиту по операціям з ТОВ «Смарт Оіл» та ТОВ «Оптсирторг» на суму 64    930 грн. 
В акті перевірки контролюючий орган посилався на те, що в ході проведення перевірки було встановлено, що придбаний позивачем сир у ТОВ «Марківський сирзавод», ТОВ «Iмпорт Гранд Iст», ТОВ «Торговий Дім «Євро-М`ясо-Холдинг-України» не використовувався у  власній господарській діяльності, реалізації його товариством не здійснювалась, тоді як залишки сиру станом на 31.05.2019 року на підприємстві відсутні.
Посилаючись на п. 198.5 ст. 198 ПК України, відповідач вважає, що ТОВ «Миколаївмолпром» зобов`язано було нарахувати податкові зобов`язання за вказаними операціями, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу.
Також відповідачем не встановлено походження товару, придбаного ТОВ «Миколаївмолпром» у ТОВ «Смарт Оіл» та ТОВ «Оптсирторг», оскільки за інформацією комп`ютерних баз даних та автоматизованих систем ДФС, а також даних Єдиного реєстру податкових накладних відсутнє придбання зазначеними контрагентами позивача товару, який в подальшому реалізовувався на адресу позивача.
На підставі викладеного перевіряючі дійшли висновку про порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п.198.5, п. 198.6 ст. 198 п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за травень 2019 року на суму 811    431 грн.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов ТОВ «Миколаївмолпром», посилався на те, що факт отримання продукції (товарів) та подальше їх використання у господарській діяльності позивачем підтверджується наданими товариством первинними документами, які  оформлені належним чином. Суд першої інстанції вважав, що відповідач не довів суду, що ТОВ «Миколаївмолпром» допустило порушення норм податкового законодавства, у зв`язку з чим дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення належить скасувати, а позов задовольнити.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: 
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.3 статті 198 ПК визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
При цьому, п. 198.5 ст. 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків передбачений ст. 200 Податкового кодексу України.
Так, згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.4 ст. 200 ПК України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Пунктом 199.1 статті 199 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Також первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
За змістом наведених вище норм, право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податків у інших платників товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником-платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).
При цьому, первинні документи, на підставі яких здійснюється відображення фактично здійснених господарських операцій у податковому обліку повинні бути складені у відповідності з вимогами чинного законодавства та підтверджувати і розкривати суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. 
Судом першої інстанції вірно зазначено, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість, є факт реального придбання товарів та послуг, однак важливим фактором є саме мета придбання таких товарів - їх використання в господарській діяльності.
Правильність формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності зв`язку витрат платника податків на придбання товарів з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів. За відсутності ж останнього, відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на додану вартість за рахунок податкового кредиту.
Слід зазначити, що податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).
Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).
За визначенням підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.
Розглядувана позиція узгоджується із змістом підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Однак, судом першої інстанції при розгляді даної справи не досліджено питання наявності розумної економічної причини під час здійснення господарської діяльності, не досліджено належним чином питання використання придбаних товарів у власній господарській діяльності. Натомість суд першої інстанції обмежився лише констатуванням факту доведеності здійсненої поставки товарів.
Колегія суддів, в свою чергу, вважає за необхідне зазначити наступне:
В акті перевірки встановлено, що згідно з поданою ТОВ «Миколаївмолпром» декларацією з ПДВ за травень 2019 року від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, відображене у рядку 19 податкової декларації складає 1    390    207 грн.; підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р. 20.2.1) - 1    390    207 грн.
Згідно Додатку 3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3)» до податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2019 року, до складу задекларованої суми бюджетного відшкодування в сумі 1    390    207 грн. включено фактично сплачене від`ємне значення за травень 2019 року в сумі 1    390    207 грн.
Податковим органом встановлено, що причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за травень 2019 року є придбання сировини для виробництва молочної продукції, а також транспортних послуг, пакувальних матеріалів, паливно-мастильних матеріалів для поставки молочної продукції (молочної пасти, солодковершкової «PASTORAL») на експорт.
В ході проведення перевірки Головним управлінням ДФС у Миколаївській області встановлено, що у перевіряємий період (травень 2019 року) ТОВ «Миколаївмолпром» фактично здійснювало закупівлю рослинних жирів та молочних продуктів в асортименті для власного виробництва та оптової торгівлі, у т.ч. за межі митної території України.
При цьому, встановлено факт придбання товариством позивача у травні 2019 року у ТОВ «Марківський сирзавод», ТОВ «Iмпорт Гранд Iст», ТОВ «Торговий Дім «Євро-М`ясо-Холдинг-України» сирів в асортименті, на загальну суму 8    519    773,84 грн. (ПДВ 746    501,08 грн.), реалізація яких не здійснювалась та залишки станом на 31.05.2019 року яких відсутні.
Крім того, встановлено, що у перевіряємому періоді ТОВ «Миколаївмолпром» здійснювало придбання товарів у ТОВ «Смарт Оіл» (маргарину та жиру) та у ТОВ «Оптсирторг» (сиру твердого) на загальну суму 389    581,02 грн., з яких ПДВ - 64    930,17 грн., походження яких не встановлено.
З наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що 10.04.2019 року ТОВ «Миколаївмолпром» було укладено з ТОВ «Торговий Дім «Євро-М`ясо-Холдинг-України» договір постачання № 10/04-0019, за умовами якого ТОВ «Торговий дім «Євро-М`ясо-Холдинг-України», на підставі заявки Покупця, зобов`язується передати у власність позивача продукти харчування, асортимент, кількість та ціна, яких визначена у видаткових накладних до договору.
Згідно п. 2.2 Договору, в підтвердження прийняття замовлення Покупця, Постачальник протягом 2-ох банківських днів надає Покупцю відповідний рахунок-фактуру. Вартість товару вказується в рахунку-фактурі, що є невід`ємною частиною даного договору  діє на момент відвантаження товару (п. 3.2 Договору). 
Відповідно до п. 3.3 Договору, покупець оплачує суму, зазначену в рахунку-фактурі, у формі попередньої оплати протягом 3-ох днів з дня одержання рахунку-фактури, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок продавця. Оплата по даному договору може здійснюватися у готівковому порядку шляхом внесення грошових коштів до каси Постачальника.
У підтвердження виконання умов договору позивачем були надані видаткові накладні та товарно-транспортні накладні, згідно яких на адресу ТОВ «Миколаївмолпром» поставлено наступний товар: жир замінник молочного жиру «Фетимілк-Сир 01АК», жир замінник молочного жиру «Феттимілк 03», пасту рослинно-вершкову, спреди солодковершкові, масло селянське,  олію пальмову, маргарин та сир в асортименті.
30.04.2019 року між  позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Імпорт Гранд ІСТ» було укладено договір поставки №30/04-МЛ, за умовами якого контрагент позивача зобов`язався поставити позивачу продукцію, а саме молоковмісні харчові продукти (сир, спред), кількість та вартість яких зазначається в додаткових документах: видаткових накладних, рахунках-фактурах, які є невід`ємною частиною договору. 
Відповідно до п.п. 3.2, 3.4, 3.8 договору, передача товару проводиться зі складу Продавця або на складі Покупця за домовленістю. Перевезення продукції зі складу Продавця на склад Покупця, порядок оплати транспортних послуг перевізника, порядок відшкодування витрат по доставці товару визначається додатковим погодженням сторін. Товар вважається прийнятим по кількості відповідно до товарно-транспортних документів. Розрахунки здійснюються на умовах відстрочки платежу протягом 10 календарних днів з моменту поставки партії товару.
У підтвердження виконання умов договору позивачем були надані видаткові накладні та товарно-транспортні накладні, згідно яких на адресу ТОВ «Миколаївмолпром» поставлено сир в асортименті та спред.
Також, у перевіряємий період між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Марківський Сирзавод» укладено договір купівлі-продажу №2.05.19.1 від 02.05.2019 року, за умовами якого ТОВ «Марківський Сирзавод» зобов`язується передати товар, найменування, ціна, кількість та асортимент якого визначається у специфікаціях (накладних), як є невід`ємними частинами цього договору.
Відповідно до п.п. 3.2, 6.1 Договору, поставка товару на склад Покупця здійснюється як Постачальником, так  Покупцем (самовивозом), в будь-якому випадку умови поставки товару узгоджуються сторонами цього договору. Оплата вартості товару здійснюється покупцем в наступному порядку - 100% покупець сплачує при отриманні товару.
У підтвердження поставки товару, а саме - сиру, позивачем були надані видаткові накладні та товарно-транспортні накладні.
Крім того, між ТОВ «Миколаївмолпром» та товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Оіл» було укладено договір поставки №76 від 17.04.2019 року, за умовами якого ТОВ «Смарт Оіл» зобов`язувалось поставити та передати позивачу товар, а саме, масло-жирову продукцію. Відповідно до п.п. 3.5, 4.1 договору, при поставці кожної партії товару Постачальник зобов`язаний надати Покупцю наступні документи, оформлені згідно вимог чинного законодавства: рахунок-фактуру, видаткову накладну, товарно-транспортну накладу, посвідчення про якість. Покупець здійснює попередню оплату повної вартості товару на поточний рахунок постачальника протягом 2 (двох) банківських днів з дати виставлення рахунку Постачальника, але не пізніше 1 календарного дня до дати фактичного відвантаження товару.
На підтвердження реальності господарської операції по поставці маргарину та жиру за вищезазначеним договором позивачем надано видаткові накладні, рахунки на оплату, товарно-транспортні накладні.
17.05.2019 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Оптисирторг» було укладено договір № 1/05/17, за умовами якого товариство з обмеженою відповідальністю «Оптисирторг» зобов`язувалось поставити протягом дії договору товар в асортименті та кількості, що остаточно погоджується сторонами в накладних та/або заявках, які є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п. 6.1 договору, поставка товару здійснюється в термін 2 (двох) днів з моменту замовлення товару, за умови його наявності на складі Постачальника, самовивозом товару Покупцем зі складу Постачальника. Згідно п. 5.2 договору, оплата за товар здійснюється на умовах відстрочення платежу строком на 10 банківських днів з моменту здійснення поставки товару, шляхом перерахування на розрахункових рахунок Постачальника суми повної вартості.
На підтвердження виконання вимог зазначеного договору по поставці сиру, позивачем надано до суду видаткову накладну, рахунок на оплату, товарно-транспортну накладну.
В свою чергу, з акту перевірки вбачається, що під час проведення перевірки товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївмолпром» було надано перевіряючим інформацію про залишки товарно-матеріальних цінностей за даними бухгалтерського обліку у періоді з 01.05.2019 року по 31.05.2019 року.
Згідно наданої інформації щодо залишків та рух готової продукції у травні 2019 року на субрахунку 25 "Полуфабрикати" у позивача відсутні залишки всього асортименту сирів станом як на 01.05.2019 року, так і на 31.05.2019 року.  При цьому, відповідно до зазначеної інформації вказано кількість сиру, яка надійшла та вибула у травні 2019 року.
Аналогічно відсутні залишки сиру станом на травень 2019 року на субрахунку 26 "Готова продукція".
Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, позивач посилався на те, що придбаний у ТОВ «Марківський сирзавод», ТОВ «Iмпорт Гранд Iст» та ТОВ «Торговий Дім «Євро-М`ясо-Холдинг-України» сир в асортименті був переданий у переробку для виготовлення сирної пасти, яка в подальшому використовується як складова нової продукції, яку виготовляє ТОВ  «Миколаївмолпром».
У підтвердження вказаних доводів позивачем були надані рапорти про переробку сировини та оборотно-сальдові відомості.
Дослідивши надані товариством документи, колегія суддів зазначає наступне:
У підтвердження використання придбаного у розглядуваних вище контрагентів сиру позивачем надано лише один рапорт про переробку сировини і виробленої продукції ТОВ "Миколаївмолпром" за травень 2019 року (сирний цех) № 9 без зазначення дати його складання та дати здійснення виробничого процесу - переробки. 
Згідно вказаного рапорту № 9 сир, придбаний у контрагентів, використаний товариством для виготовлення сирної пасти.
В свою чергу, відсутність дати складання рапорту про переробку сировини і виробленої продукції унеможливлює встановлення дати виробничого процесу по переробці продукції та оцінку фактичної можливості його виконання, з урахуванням здійснення операцій по придбанню товару у контрагентів, в тому числі і 29.05.2019 року, та обсягу продукції, вказаного в рапорті для переробки (більше 94 тис. кг).
В ході проведення перевірки на вимогу контролюючого органу товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївмолпром" не надало затверджених технологій виробництва, калькуляцій собівартості 1 кг продукції власного виробництва. При цьому, керівником підприємства також не надано на вимогу перевіряючих пояснень з приводу відсутності реалізації сирів та відсутності їх залишків станом на 31.05.2019 року.
В свою чергу, в ході розгляду даної справи будь-яких пояснень та доказів щодо конкретного використання придбаного у контрагентів сиру у власній господарській діяльності, окрім згаданого рапорту, підприємство також не надало. Зокрема, посилаючись на те, що сир використовувався товариством для виготовлення сирної пасти, з якої в подальшому виготовляється нова продукція, позивачем не вказано, яка саме нова продукція виготовляється, а станом на час розгляду справи не надано доказів виготовлення так званої "нової продукції" та її використання у власній господарській діяльності.
Зазначене унеможливлює підтвердження факту пов`язаності придбання зазначеної вище продукції та використання її у власній господарській діяльності позивача.
За відсутності зазначених вище відомостей, наданий позивачем рапорт, сам по собі, не може вважатись належним доказом здійснення переробки придбаного у травні 2019 року сиру у контрагентів ТОВ «Марківський сирзавод», ТОВ «Iмпорт Гранд Iст» та ТОВ «Торговий Дім «Євро-М`ясо-Холдинг-України» та наявності у товариства права на віднесення вказаних сум до податкового кредиту, який враховується при визначенні від`ємного значення податку на додану вартість.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не надано до суду доказів повної оплати товарів від контрагентів ТОВ «Iмпорт Гранд Iст» та ТОВ «Торговий Дім «Євро-М`ясо-Холдинг-України», тобто фактичного руху активів на рахунку платника за результатами виконання умов договорів поставки. За даними перевірки, станом на 31.05.2019 року за позивачем рахуються кредиторські заборгованості перед вказаними підприємствами.
Згідно наданих товариством в ході апеляційного розгляду справи платіжних доручень, товариством проведено часткову сплату грошових коштів на рахунок ТОВ «Торговий Дім «Євро-М`ясо-Холдинг-України», яка відбувалась у червні та липні 2019 року. При цьому, позивачем були надані договори від 12.06.2019 року та від 31.07.2019 року про переведення боргу, згідно з якими Первісний боржник (ТОВ "Миколаївмолпром") перевів борг за договором від 10.04.2019 року № 10/04-00019 перед Кредитором (ТОВ «Торговий Дім «Євро-М`ясо-Холдинг-України») на Нового боржника (Клімова М.В.). Відповідно до пункту 2.1 договору про переведення боргу від 12.06.2019 року за переведення боргу Первісний боржник сплачує Новому боржнику суму у розмірі 8 319 773,84 грн. (що фактично дорівняє сумі боргу), а згідно п. 2.1 договору про переведення боргу від 31.07.2019 року Первісний боржник сплачує Новому боржнику за переведення боргу суму 2 105 818,80 грн. (яка також дорівнює сумі боргу за основним договором від 10.04.2019 року № 10/04-00019).
Доказів сплати відповідних коштів за переведення боргу Новому боржнику позивачем не надано.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Колегія суддів також враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05.03.2020 року у справі №826/22011/15, від 06.03.2020 року у справі 803/13/16, відповідно до якого при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. Однак, у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Таким чином, позивачем не доведено, що вчинення розглядуваних операцій мало на меті досягнення позитивного економічного ефекту, не надано доказів необхідності та доцільності використання придбаних товарів в господарській діяльності товариства, доказів належного виконання умов укладених договорів в частині оплати товарів, фактичного руху активів на рахунку платника за результатами виконання умов договорів поставки. Позивачем не було доведено причинного зв`язку між придбанням розглядуваної продукції та отриманням економічної вигоди, а також наміру придбання позивачем продукції для її подальшого використання у власній господарській діяльності, впливу придбаних товарів на результати господарської діяльності.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок контролюючого органу про порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Миколаївмолпром" вимог п. 198.5 ст. 198 ПК України в частині зобов`язання визначити податкові зобов`язання з ПДВ виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу за наслідками здійснених операцій з ТОВ «Марківський сирзавод», ТОВ «Iмпорт Гранд Iст» та ТОВ «Торговий Дім «Євро-М`ясо-Холдинг-України» у сумі 746 501 грн.
В свою чергу, єдиною підставою зменшення позивачеві суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 64 930 грн. став висновок контролюючого органу про завищення позивачем суми податкового кредиту по операціям з ТОВ "Смарт Оіл" та ТОВ «Оптисирторг» через не встановлення походження товару, тобто факту придбання контрагентами позивача товару, який згідно наданих документів реалізовувався на адресу ТОВ "Миколаївмолпром".
Вказаного висновку контролюючий орган дійшов за наслідком дослідження інформаційних баз даних ДФС та Єдиного реєстру податкових накладних. В акті перевірки відповідач зазначив, що в ході аналізу зазначених інформаційних систем не вдалось підтвердити походження придбаного позивачем товару, з огляду на відмінність номенклатури товару, який придбавлявся ТОВ "Оптсирторг" та ТОВ "Смарт Оіл" у контрагентів та який в подальшому постачався на адресу ТОВ "Миколаївмолпром". 
З приводу цього колегія суддів зазначає, що податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами не може бути підставою для висновку про неправомірність формування податкового кредиту платника податку, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Наявність таких фактів відповідачем у даній справі не доведено.
З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження власних доводів щодо завищення товариством з обмеженою відповідальністю "Миколаївмолпром" податкового кредиту по операціям з ТОВ "Оптсирторг" та ТОВ "Смарт Оіл" на суму 64 930 грн. та відповідно завищення у зв`язку із цим сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, а тому в цій частині оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню на суму 64 930 грн. разом із зменшенням застосованих сум штрафних санкцій на 32 465 грн.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
В даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи, доводам сторін по справі, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що постановлене Миколаївським окружним адміністративним судом рішення від 26.11.2019 року підлягає скасуванню на підставі ст. 317 КАС України, з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області №00000030402 від 30.08.2019 року в частині зменшення  ТОВ "Миколаївмолпром" суми бюджетного відшкодування на 64930 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 32 465 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
При зверненні до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 18 257,21 грн. згідно платіжного доручення № 2237 від 13.09.2019 року.
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог ТОВ "Миколаївмолпром", стягненню на користь позивача підлягає сума судового збору пропорційна задоволеним позовним вимогам, яка в даному випадку дорівнює 1460,57 грн.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївмолпром» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №00000030402 від 30.08.2019 року задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області №00000030402 від 30.08.2019 року в частині зменшення товариству з обмеженою відповідальністю "Миколаївмолпром" суми суми бюджетного відшкодування на 64 930 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 32 465 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 43144729) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївмолпром" (вул. Громадянська, 16, Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 05409745) судовий збір в розмірі 1460,57 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.