ПОСТАНОВА
Іменем України

30 квітня 2020 року 
Київ
справа №820/2875/17
адміністративне провадження №К/9901/22566/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Мартинюк Н.М.,
суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №820/2875/17
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Харківській області
про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, визнання протиправними і скасування рішення та наказу,

за касаційною скаргою Міністерства юстиції України
на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року (прийняту у складі: головуючого судді Русанової В.Б., суддів Присяжнюк О.В., Бартош Н.С.).

УСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у липні 2017 року звернувся з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України («далі також - «відповідач-1»), Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - «ГТУЮ у Харківській області», «відповідач-2), в якому просив:

- визнати протиправними дії ГТУЮ у Харківській області щодо внесення до акту позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 10 квітня 2017 року №18 недостовірних відомостей про порушення абзацу третього частини другої статті 41 і частини третьої статті 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»;

- визнати протиправним і скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 1 червня 2017 року щодо притягнення арбітражного керуючого ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, оформлене протоколом від 1 червня 2017 року №60/06/17;

- визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства юстиції України від 26 червня 2017 року №2020/5 про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), виданого позивачу;

- зобов`язати відповідача-1 внести відомості до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України щодо скасування запису про припинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 , внесеного на підставі наказу Міністерства юстиції України від 26 червня 2017 року №2020/5.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 вважає помилковими висновки комісії, яка проводила позапланову перевірку його діяльності, щодо порушення ним вимог абзацу третього частини другої статті 41 і частини третьої статті 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Так, оскільки позивач в ході виконання своїх обов`язків встановив нікчемність договорів оренди майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків-Надра» з Іноземним підприємством «Малахіт», то з метою належного управління таким майном повідомив про розірвання відповідних договорів та можливість укладення нових. У подальшому, за погодженням із комітетом кредиторів боржника, ОСОБА_1 уклав договір оренди майна ТОВ «Харків-Надра» з ТОВ «Заммлер Україна». Позивач вважає, що вчинені дії були спрямовані на забезпечення прав кредиторів, не мали на меті порушення прав та інтересів боржника і не мають ознак грубого порушення вимог закону.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 12 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовив. Це судове рішення обґрунтоване тим, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів наявності у позивача фактичних даних, які б поза розумним сумнівом доводили нікчемність договорів оренди між ІП «Малахіт» і ТОВ «Харків-Надра». На думку суду, ОСОБА_1 як арбітражний керуючий ТОВ «Харків-Надра» повинен був не укладати нові договори оренди, а вживати заходів, направлених на витребування майна боржника з чужого незаконного володіння. Так, суд дійшов висновку, що вчинений позивачем проступок щодо прийняття невірного рішення в процесі управління і розпорядження майном банкрута є явним і очевидним, що унеможливлює застосування до нього більш м`якого виду стягнення (попередження), ніж позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 21 листопада 2017 року скасував постанову суду першої інстанції в частині й ухвалив у відповідній частині нову постанову, якою скасував: 

- рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 1 червня 2017 року щодо притягнення арбітражного керуючого ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора); 

- наказ Міністерства юстиції України від 26 червня 2017 року №2020/5 про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого позивачу.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року залишив без змін.

Суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі обставин справи, не надав оцінки всім доводам позивача, а подані відповідачами докази визнав такими, що не підтверджують в достатній мірі порушення позивачем вимог законодавства, зокрема в частині надання в оренду приміщень боржника іншим особам.

Так, апеляційний суд зазначив, що проект договору між ТОВ «Харків-Надра» і ТОВ «Заммлер Україна» про оренду нежитлових приміщень у місті Харкові по АДРЕСА_1 був погоджений на зборах комітету кредиторів ТОВ «Харків-Надра». Водночас у ГТУЮ у Харківській області було в наявності два примірники договору оренди від 17 лютого 2017 року №01/17, які містять розбіжності в частині зазначення адреси розташування нежитлових приміщень, що передаються в оренду (у примірниках, наданих скаржниками зазначено адреси: місто Харків, АДРЕСА_1 і АДРЕСА_3, тоді як у примірнику, наданому позивачем - АДРЕСА_3). Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач-2 прийняв від ОСОБА_1 зауваження, пояснення та договір оренди від 17 лютого 2017 року (із зазначенням однієї адреси), проте перевірка викладених у них питань не проведена, не зазначено які дії були вчинені ГТУЮ у Харківській області щодо усунення зазначених розбіжностей, з`ясування цих обставин, а також підстав неприйняття до уваги доводів позивача. 

Водночас суд апеляційної інстанції врахував, що позивач визнав факт передачі в оренду ТОВ «Заммлер Україна» приміщення за адресою: АДРЕСА_3 за наявності чинного до 2028 року договору оренди цього приміщення з іншою особою. Це порушення ОСОБА_1 усунув до прийняття рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності шляхом укладення додаткової угоди про розірвання укладеного ним договору.

Разом з тим, суд встановив, що подання Дисциплінарній комісії арбітражних керуючих про накладення на позивача дисциплінарного стягнення від 25 квітня 2017 року, протокол засідання цієї комісії від 1 червня 2017 року №60/06/17 та її подання від 1 червня 2017 року №715, наказ Міністерства юстиції України від 26 червня 2017 року №2020/5 про анулювання позивачу свідоцтва арбітражного керуючого не містять відомостей про те, яке саме грубе порушення вимог нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил вчинив ОСОБА_1 . Також не зазначено будь-яких мотивів стосовно того, що вчинене порушення є грубим, а його наслідки незворотні, оскільки укладення договору оренди нерухомого майна банкрута з ТОВ "Заммлер Україна" погоджено на комітеті кредиторів, а будь-якої шкоди банкруту не завдано. 

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарної відповідальності у виді анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)

У касаційній скарзі Міністерство юстиції України вказує на неправильне застосування судом апеляційної інстанції частини другої статті 109 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» і абзацу шостого пункту 7.1 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 червня 2013 року №1284/5 (далі - «Порядок №1284/5»), внаслідок чого суд, на думку скаржника, зробив помилковий висновок про відсутність грубого порушення позивачем вимог законодавства про банкрутство.

На підтвердження того, що допущені ОСОБА_1 порушення абзацу третього частини другої статті 41 і частини третьої статті 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є грубими, скаржник посилається на такі обставини: розірвання договору суборендаря ТОВ «Альвар» з ІП «Малахіт» у зв`язку з неможливістю доступу до орендованих ним приміщень; виникнення конфліктних ситуацій у зв`язку із забороною доступу орендарям (суборендарям) до орендованих приміщень через укладення ОСОБА_1 договору про надання охоронних послуг з ТОВ «Охоронне агенство Східний корпус»; втрата ТОВ «Фудмережа» частини своєї виручки у зв`язку з блокуванням входу до цього магазину 21 лютого 2017 року. Погоджуючись із висновками суду першої інстанції про неналежне управління позивачем майном боржника, відповідач-1 вважає допущене ОСОБА_1 порушення явним і очевидним, а отже грубим. Також зауважив, що Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не містить критерії «грубості» дисциплінарного проступку, тому вид стягнення позивачу обрано вірно. 

ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу повністю погоджується з мотивами і висновками суду апеляційної інстанції, а тому просить залишити оскаржувану постанову без змін. Зокрема вказує, що виконуючи обов`язки ліквідатора ТОВ «Харків-Надра» вжив вичерпних заходів з метою витребування майна товариства із чужого незаконного володіння, про що детально вказував у наданих під час перевірки поясненнях і на підтвердження чого подав відповідні документи, які відповідачі залишили поза увагою.

Відповідач-2 відзиву на касаційну скаргу не подав.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ТОВ «Харків-Надра» є власником нежитлової будівлі літера А-6 за адресою: Харківська область, місто Харків, АДРЕСА_1 (за договором купівлі-продажу від 12 червня 2012 року), а також нежитлових приміщень цокольного поверху, першого поверху, другого поверху будівлі літера У-2 за адресою: АДРЕСА_4 (за договором купівлі- продажу від 14 серпня 2012 року).

Зазначене майно ТОВ «Харків-Надра» знаходиться у заставі Акціонерного товариства «Укрексімбанк» відповідно до іпотечних договорів від 18 червня 2012 року, 16 серпня 2012 року і договору застави від 24 травня 2012 року.

30 серпня 2012 року між ТОВ «Харків-Надра» та ІП «Малахіт» укладено договір оренди №03/12, відповідно до якого ТОВ «Харків-Надра» передало в оренду нежитлові приміщення загальною площею 24020,14 квадратних метрів, розташоване у місті Харкові по АДРЕСА_1 строком до 29 липня 2015 року.

21 грудня 2015 року між ТОВ «Харків-Надра» та ІП «Малахіт» знову укладено договір оренди нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 .

Також 29 грудня 2008 року між ТОВ «Таміра» та ІП «Малахіт» укладено договір оренди нежитлового приміщення, розташованого у місті Харкові по АДРЕСА_3 . Зазначений договір діє до 29 грудня 2028 року. ТОВ «Харків-Надра» як новий власник приміщень набув всі права та обов`язки орендодавця за цим договором оренди. 

Договір від 29 грудня 2008 року є чинним, доказів розірвання або визнання його недійсним суди не встановили. 

Також судами встановлено, що ОСОБА_1 з 2013 року працює арбітражним керуючим і має свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора). З 10 жовтня 2017 року до 19 квітня 2017 року і з 20 червня 2017 року є ліквідатором ТОВ «Харків-Надра» згідно постанов Харківського апеляційного господарського суду від 10 січня 2017 року і 20 червня 2017 року у справі №922/987/16.

На підставі заяв ІП «Малахіт», ТОВ «Фідея», ХОБФ «Діана», ТОВ «Торговий дім «Ділея», ТОВ «Алія Компані», ТОВ «Агро-Компані», адвокатів Протаса В.М., Юрасової Н.С., Войта В.О., доручення Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України від 6 березня 2017 року ГТУю у Харківській області провело позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1., за наслідками якої складено довідку від 30 березня 2017 року №13 і акт від 10 квітня 2017 року.

Згідно висновків довідки про результати перевірки діяльності арбітражного керуючого (далі - «Довідка»), під час виконання функцій з управління та розпорядження майном банкрута позивач в частині укладення з ТОВ «Заммлер Україна» договорів оренди нежитлових приміщень від 17 лютого 2017 року №01/17 (предметом яких є нежитлові приміщення по АДРЕСА_5 ), не дослідив питання щодо дійсності чи недійсності попередньо укладених договорів оренди до порушення провадження у справі про банкрутство, діяв недобросовісно й необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, чим порушив вимоги абзацу третього частини другої статті 41 і частини третьої статті 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Позивач на спростування висновків комісії, викладених в довідці, подав відповідач-2 письмові зауваження, додаткові документи, зокрема договір про передачу в оренду лише одного приміщення: по АДРЕСА_3.

З акту перевірки від 10 квітня 2017 року випливає, що відповідач-2 врахував заперечення позивача щодо обставин, викладених у довідці, проте зазначив, що надані заперечення не спростовують викладених у ній висновків. Так, в акті зазначено, що виявлені порушення абзацу третього частини другої статті 41 і частини третьої статті 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» призвели до грубого порушення прав та законних інтересів боржника, оскільки ліквідатор передав ТОВ «Заммлер Україна» в оренду нерухоме майно ТОВ «Харків -Надра», яке до порушення провадження у справі про банкрутство перебувало в оренді у третіх осіб на підставі цивільно-правових угод, строк яких не закінчився та які в силу абзацу першого частини першої статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» повинні виконуватися.

Листом-пропозицією від 13 квітня 2017 року №7032/05-1 ГТУ юстиції у Харківській області ініціювало процедуру розгляду відповідності закону професійної діяльності позивача при виконанні повноважень ліквідатора ТОВ «Харків-Надра» у господарській справі №922/987/16, направивши матеріали перевірки до Міністерства юстиції України.

Поданням від 25 квітня 2017 року №956 Міністерство юстиції України в особі структурного підрозділу Департаменту з питань судової роботи та банкрутства передало матеріали перевірки на розгляд до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (далі - «Дисциплінарна комісія»).

1 червня 2017 року Дисциплінарна комісія прийняла рішення про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Наказом Міністерства юстиції України від 26 червня 2017 року №2020/5 анульовано видане позивачу свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини з приводу здійснення професійної діяльності арбітражного керуючого та державного нагляду за такою діяльністю врегульовані Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Порядком №1284/5, Порядком видачі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14 січня 2013 року №93/5.

Положеннями абзацу третього частини другої статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що ліквідатор з дня свого призначення виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута.

Відповідно до частини другої статті 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися вимог законодавства; 2) здійснювати заходи щодо захисту майна боржника; 3) аналізувати фінансову, господарську, інвестиційну та іншу діяльність боржника, його становище на ринках та надавати результати таких аналізів господарському суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію; 4)    подавати відомості, документи та інформацію щодо діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у порядку, встановленому законодавством; 5) створювати умови для проведення перевірки додержання арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) вимог законодавства; 6)здійснювати заходи щодо забезпечення охорони державної таємниці відповідно до встановлених законодавством вимог; 7) надавати державному реєстратору в електронній формі через портал електронних сервісів відомості, необхідні для ведення Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства; 7-1) вживати заходів до недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та невідкладно повідомляти суду про наявність такого конфлікту.

Частиною третьою статті 98 цього Закону визначено, що під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Відповідно до частини четвертої статті 108 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та пункту 25 Положення про Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 січня 2013 року №81/5 рішення про застосування до арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарних стягнень приймає Дисциплінарна комісія.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 112 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" підставами для припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) є накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Контроль за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) та порядок притягнення їх до дисциплінарної відповідальності регулюється статтями 106 - 113 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та Порядком №1284/5.

Згідно з пунктом 2.1. Порядку №1284/5 контроль за діяльністю арбітражних керуючих здійснюється шляхом проведення планових і позапланових перевірок.

Положеннями пункту 2.3. цього порядку визначено, що здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих складається з таких етапів: 

- проведення перевірки, складання довідки про результати перевірки діяльності арбітражного керуючого;
- надання арбітражним керуючим комісії заперечень щодо Довідки та (або) усунення зазначених у Довідці порушень;
- складення акта перевірки з урахуванням Довідки, заперечень та усунутих арбітражним керуючим порушень.

Відповідно до пункту 3.2. цього Порядку голова та члени комісії зобов`язані: керуватись у своїй роботі нормами законодавства України; повно, об`єктивно та неупереджено здійснювати перевірку в межах повноважень, передбачених законодавством; приймати від арбітражного керуючого заяви, зауваження, пояснення щодо предмета перевірки та проводити перевірку викладених у них питань, про що зазначати в Довідці та акті перевірки.

Відповідно до пункту 6.1. Порядку №1284/5 арбітражний керуючий має право протягом п`яти робочих днів після складення Довідки надати в письмовій формі свої пояснення, зауваження, заперечення до неї разом з необхідними документами або усунути виявлені під час перевірки порушення та надати інформацію про це комісії.

Пунктом 6.2. вказаного Порядку передбачено, що орган контролю зобов`язаний протягом двох робочих днів після завершення строку для надання арбітражним керуючим заперечень щодо Довідки опрацювати надані арбітражним керуючим пояснення, зауваження, заперечення.

Приписами пункту 6.6. Порядку №1284/5 визначено, що акт перевірки складається з вступної, описової та резолютивної частин. У вступній частині міститься інформація про вид перевірки, підставу для її проведення, предмет перевірки, склад комісії, місце проведення перевірки, арбітражного керуючого, щодо якого здійснюється перевірка, та реквізити Довідки. В описовій частині акта перевірки містяться інформація про виявлені під час перевірки порушення, які наводяться відповідно до резолютивної частини Довідки, оцінка пояснень, зауважень, заперечень і документів, наданих арбітражним керуючим, та усунення арбітражним керуючим зазначених у Довідці порушень. У разі якщо територіальний орган з питань банкрутства було зобов`язано надіслати Довідку до Міністерства юстиції України для проведення її аналізу, описова частина акта перевірки повинна містити інформацію з Висновку. У резолютивній частині акта перевірки комісією з урахуванням Довідки та пояснень, зауважень, заперечень і документів, наданих арбітражним керуючим, або усунених порушень, а також Висновку (у разі якщо територіальний орган з питань банкрутства було зобов`язано надіслати Довідку до Міністерства юстиції України для проведення її аналізу) робиться висновок щодо наявності (відсутності) порушень законодавства з питань банкрутства в діяльності арбітражного керуючого.

У разі виявлення за результатами перевірки порушень у резолютивній частині акта перевірки зазначаються всі порушення з посиланням на конкретні структурні одиниці нормативно-правових актів. Довільне викладення або трактування вимог нормативно-правових актів не допускається. Порушення, усунені арбітражним керуючим до моменту складання акта перевірки, вважаються такими, що не вчинені, та в резолютивній частині акта перевірки не вказуються. У резолютивній частині акта перевірки окремо зазначаються порушення, щодо яких органом контролю буде винесено розпорядження про усунення порушень, та порушення, щодо яких буде винесено припис про недопущення повторних порушень.

Положеннями пункту 6.13. Порядку №1284/5 передбачено, що у разі виявлення за результатами перевірки порушень, які є підставою для внесення до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до арбітражного керуючого дисциплінарних стягнень, орган контролю обов`язково зазначає про це в акті перевірки. У такому випадку припис та (або) розпорядження не складаються до моменту прийняття Дисциплінарною комісією рішення за результатом розгляду подання. У цьому випадку орган контролю протягом трьох робочих днів з дня підписання акта перевірки вносить пропозицію до структурного підрозділу Міністерства юстиції України щодо внесення до Дисциплінарної комісії подання про накладання на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення.

Відповідно до пункту 7.1. Порядку №1284/5 підставами для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення є, зокрема грубе порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута).

Згідно пункту 7.4. цього Порядку дисциплінарними стягненнями, що накладаються на арбітражного керуючого, є: попередження; позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора). 

Пунктом 7.6. Порядку №1284/5 передбачено, що під час визначення виду дисциплінарного стягнення Дисциплінарною комісією враховуються ступінь вини арбітражного керуючого, обставини вчинення порушення, тяжкість вчиненого ним проступку, а також факти притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності в минулому.

Такі ж види стягнень та умови притягнення до дисциплінарної відповідальності передбачені статтею 109 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення приймається протягом двох місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Про накладення на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) дисциплінарного стягнення робиться запис в Єдиному реєстрі арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України (стаття 109 вказаного Закону).

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-IX, що набрав чинності 8 лютого 2020 року, внесено ряд змін до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), зокрема до Глави 2 «Касаційне провадження» Розділу ІІІ «Перегляд судових рішень».

Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційна скарга Міністерства юстиції України у цій справі подана до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX, то здійснюючи касаційний перегляд справи Верховний Суд керується положеннями КАС України, які діяли до набрання чинності вказаним Законом, тобто у редакції Кодексу, чинній до 8 лютого 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

У касаційній скарзі Міністерство юстиції України вказує на неправильне застосування судом апеляційної інстанції частини другої статті 109 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» і абзацу шостого пункту 7.1. Порядку №1284/5, внаслідок чого суд, на думку скаржника, зробив помилковий висновок про відсутність грубого порушення позивачем вимог законодавства про банкрутство.

Так, частина друга статті 109 вказаного Закону визначає, що під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховується ступінь вини арбітражного керуючого, тяжкість вчиненого ним проступку, а також чи застосовувалися раніше до арбітражного керуючого дисциплінарні стягнення. 

Пункт 7.1. Порядку №1284/5 передбачає, що підставою для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення є, зокрема, грубе порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута).

З аналізу викладених норм випливає, що перевіркою має бути встановлено як факт грубого порушення позивачем законодавства під час виконання своїх повноважень, так і наслідки таких його дій - грубе порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника.

Суд апеляційної інстанції встановив, що під час перевірки у відповідача-2 були в наявності два примірники договору оренди №01/17 від 17 лютого 2017 року між ТОВ «Харків-Надра» і ТОВ «Заммлер Україна», які містять розбіжності в частині зазначення адреси розташування нежитлових приміщень, що передаються в оренду.

Згідно наданого скаржниками (ініціаторами перевірки) примірнику вказаного договору ТОВ «Харків-Надра» передало в оренду нежитлові приміщення за адресами як по АДРЕСА_1 , так і по АДРЕСА_3 . Проте позивач до перевірки надав примірник договору за цим же номером та датою щодо передачі в оренду приміщень лише за однією адресою: по АДРЕСА_3 Також ОСОБА_1 надав акт приймання-передачі майна від 17 лютого 2017 року.

Суд встановив, а сторони у справі визнали, що після складання Довідки відповідач-2 прийняв від арбітражного керуючого зауваження, пояснення та договір оренди від 17 лютого 2017 року (із зазначенням однієї адреси), проте перевірка викладених у них питань (зокрема щодо різного змісту одного й того ж договору) не проведена. 

Як вірно зауважив суд апеляційної інстанції, під час перевірки не було з`ясовано всі обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи правомірність своїх дій. Це свідчить про те, що голова та члени комісії, яка проводила перевірку, не прийняли до уваги всі доводи позивача, в тому числі щодо: наявності різних примірників договору від 17 лютого 2017 року №01/17 і відомостей про те, що договір про надання в оренду приміщень по АДРЕСА_1 є лише погодженим проектом; вжиття позивачем заходів з метою укладення нових договорів з тим самими підприємствами та фізичними особами, з яким вони були укладені; намагання отримати відповідні договори оренди як у відповідних суб`єктів господарювання, так і в попереднього арбітражного керуючого.

Відтак Верховний Суд вважає, що внаслідок ненадання оцінки всім поясненням позивача проведена комісією відповідача-2 перевірка не може вважатися такою, що здійснена повно та об`єктивно, що суперечить вимогам пункту 3.2. Порядку №1284/5.

Крім того, апеляційний суд врахував, що в судовому засіданні позивач визнав факт передачі в оренду приміщення по АДРЕСА_3 ТОВ «Заммлер Україна » при наявності чинного до 2028 року договору оренди з іншою особою. Це порушення було усунуто позивачем шляхом укладання додаткової угоди до договору від 12 квітня 2017 року, з якої вбачається, що строк оренди припинено цього ж дня.

Перевіряючи правильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, Верховний Суд зауважує, що грубим порушенням арбітражним керуючим вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в контексті пункту 7.1 Порядку № 284/5 є таке порушення вимог, що призвело до настання незворотних істотно-негативних наслідків для боржника (банкрута) чи його кредиторів, які можуть полягати, зокрема, у реальному заподіянні матеріальної шкоди боржнику (банкруту) чи його кредиторам, за умови наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) арбітражного керуючого і наслідками, що настали.

Водночас позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого є крайнім заходом дисциплінарного впливу і може застосовуватися, коли дисциплінарний проступок містить ознаки саме такого порушення і заходи дисциплінарного стягнення, на переконання уповноваженої особи вирішувати питання про відповідальність посадової особи, є недостатніми чи попереднє їх вжиття не дало бажаного результату.

Суд апеляційної інстанції вірно зауважив, що позивач тривалий час здійснює діяльність арбітражного керуючого, доказів притягнення його до дисциплінарної відповідальності раніше відповідачі до судів попередніх інстанцій не надали. Беручи до уваги обставини вчиненого порушення, неповноту оцінки пояснень ОСОБА_2 під час проведення перевірки його діяльності відповідною комісією, характер та обставини проступку, усунення виявленого порушення до прийняття рішення про застосування стягнення, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарної відповідальності у такому випадку не можна вважати обґрунтованим і пропорційним. 

Крім того, за встановлених судами обставин справи, слід зазначити про неналежне дотримання відповідачем-2 вимог статті 109 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо врахування ступеня вини позивача, оскільки, як вже зазначено, ГТУЮ у Харківській області не надало жодної оцінки поясненням скаржника щодо неможливості отримати необхідні копії договорів як від попереднього арбітражного керуючого, так і від фізичних та юридичних осіб, які, на переконання ОСОБА_1 , безпідставно користувалися приміщеннями боржника.

До того ж Верховний Суд акцентує увагу на тому, що, як зазначив суд апеляційної інстанції, відповідачами не подано доказів грубого порушення прав боржника діями позивача, що є обов`язковою умовою для можливості застосування дисциплінарного стягнення на підставі абзацу шостого пункту 7.1. Порядку №1284/5. Більше того, дії ОСОБА_1 щодо укладення договору про передачу в оренду приміщень по АДРЕСА_1 були погоджені зборами комітету кредиторів (протокол №4 від 20 лютого 2017 року), про що відповідачу-2 було відомо. Це підтверджує, що позивач вчиняв такі дії саме в інтересах боржника і його кредиторів, що спростовує доводи скаржника про грубе порушення діями ліквідатора прав ТОВ «Харків-Надра» чи його кредиторів. 

З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач не вчиняв грубого порушення вимог законодавства про банкрутство, яке б призвело до грубого порушення прав боржника та/або його кредиторів.

Водночас колегія суддів в силу положень частини першої статті 341 КАС України не надає оцінку доводам скаржника щодо обставин, які виявилися у негативних наслідках дій позивача для інших товариств у зв`язку з укладенням ОСОБА_1 договорів оренди з ТОВ «Заммлер Україна», оскільки ці обставини не були предметом розгляду в судах попередніх інстанцій.

Отже, розглянувши доводи касаційної скарги, Верховний Суд не встановив підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої й апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України у редакції, чинній до 8 лютого 2020 року, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року залишити без змін.

Судові витрати не розподіляються. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді          Верховного Суду