ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Головуючий суддя у першій інстанції : Костецький Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.002316 пров. № 857/12725/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Макарика В.Я., Матковської З.М.
за участю секретаря судового засідання:          Хомич О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Яворівської районної державної адміністрації Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.002316 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Яворівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середньої заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

10.05.2019 р. позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Яворівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання бездіяльності протиправною щодо невиплати середньої заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків, стягнення середньої заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 01.02.2018 р.-21.05.2018 р. в розмірі - 34236,84 грн., стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.05.2018р. - 15.02.2019р. в розмірі - 89517,42 грн., та відшкодування моральної шкоди в розмірі - 100000 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2019р. позов задоволено частково. Суд визнав бездіяльність Яворівської районної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні заборгованості по заробітній платі за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 01.02.2018р. по 21.05.2018р. протиправною.

Крім того, суд стягнув з Яворівської районної державної адміністрації Львівської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 34 236,84 грн за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 01.02.2018р. - 21.05.2018р.; грошову компенсацію за вимушений прогул з 21.05.2018р. по 15.02.2019р. в розмірі - 86 517,42 грн. та суму в розмірі - 50 000,00 грн. за завдану моральну шкоди. В решті вимог суд відмовив.          

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Яворівська районна державна адміністрація Львівської області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2019р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

20.03.2020р. на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання Яворівської районної державної адміністрації Львівської області про відкладення розгляду справи на період карантину.

ч.2 ст.313 КАС України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, ч.3 цієї статті передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд може відкласти апеляційний розгляд справи.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки учасники справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду, а їх участь у судовому засіданні не визнана обов`язковою.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. 

08.08.2012р. Розпорядженням Яворівської районної державної адміністрації від № 188к ОСОБА_1 прийнято на посаду керівника відділу культури і туризму Яворівської районної державної адміністрації. (а.с. 11)

Розпорядження Яворівської районної державної адміністрації від 31.01.2018р. № 33/03-07 «Про відсторонення від виконання обов`язків»  начальника відділу культури та туризму райдержадміністрації ОСОБА_1 на час проведення службового розслідування відсторонено від виконання посадових обов`язків з 01.02.2018р. (а.с. 13 )

19.03.2018р. Розпорядженням Яворівської районної державної адміністрації від № 50/03-07 «Про оголошення зауваження» за неналежне висвітлення у засобах масової інформації проведених заходів у народних домах району в грудні 2017р. та з врахуванням висновку дисциплінарної комісії від 19.03.2018р. начальника відділу культури та туризму райдержадміністрації ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення зауваження. (а.с. 14 )

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.06.2018р. у справі № 813/1233/18 визнано протиправним та скасовано вищевказане Розпорядження Яворівської районної державної адміністрації від 19.03.2018р. №50/03-07 «Про оголошення зауваження».

20.03.2018р. Розпорядженням Яворівської районної державної адміністрації № 205/02-06 «Про проведення службового розслідування» начальника відділу культури та туризму райдержадміністрації ОСОБА_1 відсторонено від виконання обов`язків з 20.03.2018р. (а.с. 19)

Розпорядженням Яворівської районної державної адміністрації від 05.05.2018р. № 61/03-07 «Про оголошення догани» начальника відділу культури та туризму райдержадміністрації ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку у вигляді оголошення догани. (а.с. 20 )

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.07.2018р. у справі № 813/1964/18, визнано протиправним та скасовано вищевказане Розпорядження Яворівської районної адміністрації від 05.05.2018р. № 61/03-07 «Про оголошення догани». (а.с. 27 )

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018р. рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.07.2018р. у справі № 813/1964/18 залишено без змін. (а.с.32)

21.05.2018р. Розпорядженням Яворівської районної державної адміністрації №5 5/03-06 «Про звільнення із займаної посади ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади начальника відділу культури і туризму райдержадміністрації  за вчинення систематичного (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, а саме прогул державного службовця без поважних причин. (а.с. 33 )

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2019р. у справі № 813/2268/18 визнано протиправним та скасовано вищевказане Розпорядження Яворівської районної адміністрації від 21.05.2018р. №55/03-06 «Про звільнення із займаної посади ОСОБА_1 ». Суд поновив ОСОБА_1 на посаді начальника відділу культури і туризму Яворівської районної державної адміністрації з 21.05.2018р.

15.02.2019р. Розпорядженням Яворівської районної державної адміністрації № 14/03-06 «Про поновлення на роботі» ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу культури і туризму Яворівської районної державної адміністрації з 21.05.2018р. (а.с. 37 )

Розпорядженням Яворівської районної державної адміністрації від 12.04.2019р. № 36/03-06 «Про звільнення із займаної посади» позивача звільнено з посади начальника відділу культури і туризму райдержадміністрації у зв`язку із ліквідацією відділу культури і туризму райдержадміністрації з 15.04.2019р.

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із змісту ст.72 Закону України «Про державну службу» видно, що державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків у разі виявлення порушень, встановлених пунктами 1, 7-10 та 14 ч. 2 ст. 65 цього Закону, за які до нього може бути застосовано дисциплінарне стягнення.

Рішення про відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків приймається відповідно керівником державної служби або суб`єктом призначення одночасно з прийняттям рішення про порушення дисциплінарного провадження або під час його здійснення у разі:
-наявності обставин, що дають підстави вважати, що такий державний службовець може знищити чи підробити речі і документи, які мають суттєве значення для дисциплінарного провадження;
-впливу на працівників державного органу та інших осіб, зокрема, здійснення протиправного тиску на підлеглих, погрози звільненням з роботи;
перешкоджання в інший спосіб об`єктивному вивченню обставин вчинення дисциплінарного проступку.

Тривалість відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків не може перевищувати часу дисциплінарного провадження.

У разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності йому оплачується у розмірі середньої заробітної плати  час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апелянта, що Розпорядження Яворівської державної адміністрації від 31.01.2018р. № 33\03-07 «Про відсторонення від виконання обов`язків» начальника відділу культури та туризму райдержадміністрації ОСОБА_1 на час проведення службового розслідування позивач не оскаржив в судовому порядку, тобто розпорядження є чинним на день розгляду справи, а тому відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків. Оскільки, в судовому порядку ОСОБА_1 поновлений на роботі що свідчить про те, що дисциплінарне провадження закрито та останній не притягнутий до дисциплінарної відповідальності, а тому має право в порядку ст.72 Закону України «Про державну службу» на оплату середньої заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач вчинив протиправну бездіяльність оскільки не виплатив позивачу середню заробітну плату за час відсторонення від виконання посадових обов`язків при звільненні, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності Яворівської районної державної адміністрації щодо невиплати останньому середньої заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків та стягнення середньої заробітної плати за час відсторонення від виконання посадових обов`язків.

ст. 27 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100. ( далі Порядок № 100 )

В п. 2 Порядку № 100 встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

п. 5 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Із змісту п.8 Порядку №100 передбачено, що  нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних дні за цей період.

Як видно із  довідки про доходи ОСОБА_1 заробітна плата останнього за грудень 2017р. - 9779,72 грн, за січень 2018 р. - 9189,28 грн., всього 18969 грн. (а.с. 42 )

Згідно розрахунку викладеного у листі Міністерства праці та соціальної політики України, норми тривалості робочого часу на 2017р., кількість робочих днів у грудні 2017р. - 20 день.,  норми тривалості робочого часу на 2018р., кількість робочих днів у січні 2018р. - 21 день.

Сума доходу позивача за грудень 2017 р. - січень 2018 р. становить 18969,00 грн (9779,72 грн + 9189,28 грн.) при загальній кількості робочих днів - 41 (20+21).

Середньоденна заробітна плата позивача за грудень 2017р. -січень 2018р. становить - 462,66 грн (18969,00 грн /41).

Кількість робочих днів за час відсторонення від виконання посадових обов`язків  з 01.02.2018 р.- 21.05.2018р. становить - 74 дні ( лютий 2018 р. - 20 робочих днів; березень 2018 р. - 21 робочих днів; квітень 2018 р. - 20 робочих днів; травень 2018 р. - 13 робочих днів )

Тобто, розмір середньої заробітної плати позивача за час відсторонення від виконання посадових обов`язків з 01.02.2018 р.-21.05.2018 р. становить - 34 236,84 грн. ( 462,66 грн./роб день * 74 роб. день ).

Не приймає до уваги колегія суддів доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 в період перебування на лікуванні отримував із фонду соціального страхування виплати тощо, оскільки як правильно звернув увагу суд першої інстанції, в матеріалах справи відсутні жодні докази які свідчать про отримання позивачем виплат саме від Фонду соціального страхування.

Крім того, слід звернути увагу на ту обставину, що відповідно до вимог ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу колегія суддів виходить з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2019р. у справі № 813/2268/18 визнано протиправним та скасовано Розпорядження Яворівської районної адміністрації від 21.05.2018р. №55/03-06 «Про звільнення із займаної посади ОСОБА_1 ». Суд поновив ОСОБА_1 на посаді начальника відділу культури і туризму Яворівської районної державної адміністрації з 21.05.2018р. При цьому, суд який розглядав трудовий спір не прийняв рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

15.02.2019р. Розпорядженням Яворівської районної державної адміністрації № 14/03-06 «Про поновлення на роботі» ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу культури і туризму Яворівської районної державної адміністрації з 21.05.2018р.

Отже, позивач перебував у вимушеному прогулі з 21.05.2018р. - 15.02.2019 р.

Як видно із  довідки про доходи ОСОБА_1 заробітна плата останнього за грудень 2017 - 9779,72 грн, за січень 2018 року - 9189,28 грн., всього 18969 грн. (а.с. 42 )

Згідно розрахунку викладеного у листі Міністерства праці та соціальної політики України, норми тривалості робочого часу на 2017р., кількість робочих днів у грудні 2017р. - 20 день.,  норми тривалості робочого часу на 2018р., кількість робочих днів у січні 2018р. - 21 день.

Сума доходу позивача за грудень 2017 р. - січень 2018 р. становить 18969,00 грн (9779,72 грн + 9189,28 грн.) при загальній кількості робочих днів - 41 (20+21).

Середньоденна заробітна плата позивача за грудень 2017р. -січень 2018р. становить - 462,66 грн (18969,00 грн /41).

Кількість робочих днів за вимушений прогул становить: 186 робочих днів  з 21.05.2018р. - 15.02.2019р. ( травень 2018 р. - 7 робочих днів; червень 2018р. - 20 робочих днів; липень 2018 р. - 22 робочих днів; серпень 2018 р. - 22 робочих днів, вересень 2018 р. - 20 робочих днів, жовтень 2018 р. - 22 робочих днів; листопад 2018 р. - 22 робочих днів; грудень 2018 р. - 20 робочих днів; січень 2019 р. - 21 робочих днів; лютий 2019 р. - 10 робочих днів;

Тобто, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.05.2018 р.-15.02.2019 р. становить - 86 054,76 грн. ( 462,66 грн./роб день * 186 роб. день ) замість - 86 517, 42 грн. як помилково визначив суд першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку із незаконним звільненням.

Щодо стягнення моральної шкоди колегія суддів вважає зазначити наступне.

Обґрунтовуючи вказану вимогу позивач стверджує, що відповідач протягом року порушував його права у сфері трудових відносин що вплинуло на особисте життя,  життя  родини, та на особистий розвиток, укріплення здоров`я, активного громадського життя.

Із змісту ст. 237-1 КзПП України видно, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.  

Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки факт тривалого порушення трудових прав останнього у зв`язку із звільненням та невиплати заробітної плати призвів до вимушених змін у його життєвих стосунках і такі діє є втручанням у право на майно. 

Проте, апеляційний суд не погоджується із розміром відшкодування моральної шкоди - 50000 грн. який визначив суд першої інстанції, оскільки враховує співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам та виходить із засад розумності та справедливості.

При цьому, консультативне повідомлення № 10 щодо визначення можливого розміру компенсації моральної шкоди від 21.06.2019р. який надав ОСОБА_1 носить рекомендаційний характер та оцінюється судом в порядку ст. 90 КАС України.

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача в користь позивача суми в розмірі 50 000,00 гривень за завдану моральну шкоду, суд першої інстанції не обґрунтував співмірність заявленої до стягнення суми засадам розумності та справедливості, обмежившись лише встановленням факту заподіяння моральної шкоди позивачу.

З огляду на вказане, з врахуванням обставин справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що виходячи з засад розумності та справедливості, співмірний розмір відшкодування моральної шкоди становитиме 5 000 гривень, оскільки суд враховує наявність порушення прав, свобод та інтересів  позивача у зв`язку з незаконним звільненням, яке призвело до моральних та душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків що вимагало від останнього додаткових зусиль для організації свого життя.  

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов  вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, проте неправильно визначив розмір моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню в розмірі - 5000 грн. , що є підставою для зміни судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки колегії суддів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір однак, неправильно визначив розмір моральної шкоди яка підлягає до відшкодування та неправильно визначив середній заробіток за час вимушеного прогулу що є підставою для зміни судового рішення шляхом зміни резолютивної частини, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.229, 243, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Яворівської районної державної адміністрації Львівської області задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.002316 - змінити.
Абзац другий, третій четвертий резолютивної частину викласти в наступній редакції: 
Визнати протиправною бездіяльність Яворівської районної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні середню заробітну плату за час відсторонення від виконання посадових обов`язків  при звільненні за період з 01.02.2018 по 21.05.2018.
Стягнути з Яворівської районної державної адміністрації Львівської області в користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час відсторонення від виконання посадових обов`язків при звільнення в розмірі - 34 236 ( тридцять чотири тисячі двісті тридцять шість) гривні 84 копійки за період з 01.02.2018р. - 21.05.2018р. та середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі з 21.05.2018р. - 15.02.2019р. в розмірі - 86 054 грн. (вісімдесят шість тисяч п`ятдесят чотири) гривні 76 копійок.
Стягнути з Яворівської районної державної адміністрації Львівської області в користь ОСОБА_1 суму в розмірі - 5 000 грн. ( п`ять тисяч) гривень за завдану моральну шкоду.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                          Н.В. Бруновська

Суддя                                                                                           В.Я. Макарик

Суддя                                                                                          З.М. Матковська

Постанова в повному обсязі складена 03.04.2020р.