ПОСТАНОВА
Іменем України

04 червня 2020 року 
Київ
справа №802/1801/16-а
адміністративне провадження №К/9901/41977/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Жмеринської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року (суддя Крапівницька Н.Л.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року (головуючий суддя Смілянець Е.С., судді: Залімський І.Г., Сушко О.О.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Курланд" до Жмеринської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Курланд" (далі - Товариство, позивач) звернулось до суду з позовом до Жмеринської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - Інспекція, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0001621201 від 04 липня 2016 року, згідно з яким до нього застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 68  793,37 грн. за порушення термінів реєстрації податкових накладних.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Інспекції від 04 липня 2016 року №0001621201 в частині застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 68 565,66 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив їх у зазначеній частині скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів касаційної скарги відповідач зазначав, що ним правомірно на підставі пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) відносно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення в оскаржуваній частині про накладення штрафу за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, оскільки перенесення строків реєстрації податкових накладних нормами податкового законодавства не передбачено, що помилково не враховано судами першої та апеляційної інстанції при задоволенні позову в оскаржуваній відповідачем частині.

Позивач своїм правом на подання письмових заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не скористався.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши судові рішення та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд приходить до наступного висновку.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 липня 2016 року посадовими особами Інспекції на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, статті 76 ПК України проведено камеральну перевірку Товариства з питань своєчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), за результатами якої складено акт №525/12/34657396 від 01 липня 2016 року, в якому, в свою чергу, зазначено про встановлення порушення позивачем пункту 201.10 статті 201 ПК України у зв`язку із несвоєчасною реєстрацією в ЄРПН податкових накладних, що підлягали наданню покупцям-платникам податку на додану вартість, а саме:
- податкової накладної від 23 жовтня 2015 року №31/2 на суму ПДВ 685  228,75 грн. (граничний строк реєстрації - 07 листопада 2015 року) - зареєстрована в ЄРПН 09 листопада 2015 року (затримка 2 календарні дні);
- податкової накладної від 26 листопада 2015 року №14 на суму ПДВ 670,00 грн. (граничний строк реєстрації - 11 грудня 2015 року) - зареєстрована в ЄРПН 13 грудня 2015 року (затримка 2 календарні дні);
- податкової накладної від 27 листопада 2015 року №15 на суму ПДВ 427,85 грн. (граничний строк реєстрації - 12 грудня 2015 року) - зареєстрована в ЄРПН 13 грудня 2015 року (затримка 1 календарний день);
- податкової накладної від 01 грудня 2015 року №1 на суму ПДВ 1  610,05 грн. (граничний строк реєстрації - 16 грудня 2015 року) - зареєстрована в ЄРПН 17 грудня 2015 року (затримка 1 календарний день).

За наслідками проведеної перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №0001621201 від 04 липня 2016 року, відповідно до якого застосовано до Товариства штрафну санкцію в розмірі 68 793,37 грн.

Не погодившись із результатами камеральної перевірки та податковим повідомленням-рішенням №0001621201 від 04 липня 2016 року, Товариство оскаржило останнє в адміністративному порядку, проте рішеннями ГУ ДФС у Вінницькій області від 01 серпня 2016 року за №1319/10/02-32-10-01 та Державної фіскальної служби України від 12 жовтня 2016 року за №22130/6/99-99-11-03-01-25 скарги залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 04 липня 2016 року №0001621201 - без змін, що й зумовило звернення до суду з позовом у даній справі.

Обґрунтовуючи позовну заяву, вказувало, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем без достатніх правових підстав, оскільки на час спірних правовідносин порядку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує і реалізує державну податкову і митну політику, на підставі якого контролюючим органом мали б застосовуватись штрафні санкції, визначені статтею 120-1 ПК України, не існувало; крім того закінчення граничного терміну реєстрації податкових накладних №31/2 від 23 жовтня 2015 року та №15 від 27 листопада 2015 року припадало на вихідні дні, а відтак останні були зареєстровані позивачем у перші після них робочі дні.

Визнаючи протиправним податкове повідомлення-рішення щодо застосування штрафних санкцій в частині їх розміру 68  565,66 грн., суд першої інстанції виходив з того, що оскільки останні дні строку реєстрації податкових накладних №31/2 від 23 жовтня 2015 року та №15 від 27 листопада 2015 року припадали на вихідні дні й Товариством проведено їх реєстрацію на наступний робочий день, то фактично такий строк щодо них не можна вважати пропущеним з огляду на положення Європейської конвенції про обчислення строків (ETS №76) від 16 травня 1972 року, у статті 5 якої вказано, що якщо строк, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк продовжується на перший робочий день, який настає після них; крім того на час спірних правовідносин Міністерством фінансів України не було затверджено передбаченого пунктом 120-1.3 статті 120 ПК України порядку застосування штрафних санкцій, встановлених цією статтею.

Апеляційний же суд, погодившись із позицією суду першої інстанції, додатково зазначив, що норми ПК України не містять положень, якими було б врегульовано порядок перебігу строків, встановлених для реєстрації податкових накладних, у випадку припадання їх граничного терміну на вихідний або святковий день (що мало місце стосовно податкових накладних №31/2 від 23 жовтня 2015 року та №15 від 27 листопада 2015 року), а відтак, в даному випадку, слід враховувати правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 09 червня 2015 року у справі №21-18а15, в якій цим судом досліджувалось питання перебігу строків подання податкової декларації й зазначено, що у разі, якщо останній день строку подання податкової декларації, передбачений підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України, припадає на вихідний або святковий день, граничним строком подання такої декларації є перший після нього робочий день.

Касаційний суд не погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Так, пунктом 201.10 статті 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Згідно з пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.

Таке правове регулювання дає підстави для висновку, що податковим законодавством визначений граничний строк реєстрації в ЄРПН платником податків податкових накладних, який обраховується в календарних днях й за порушення якого застосовується штраф.

Водночас пунктом 35 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України встановлено, що норми пункту 120-1.1 статті 120-1 цього Кодексу не застосовуються при порушенні термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН податкових накладних, складених до 01 жовтня 2015 року.

Отже податкові накладні, які складені після 01 жовтня 2015 року, мали бути зареєстровані у ЄРПН протягом 15 календарних днів, наступних за датою їх складання.

Як вже зазначалось в цій постанові, спірні податкові накладні: від 23 жовтня 2015 року №31/2 на суму ПДВ 685  228,75 грн. (граничний строк реєстрації - 07 листопада 2015 року (субота)) зареєстрована Товариством в ЄРПН 09 листопада 2015 року (понеділок; затримка 2 календарні дні), а від 27 листопада 2015 року №15 на суму ПДВ 427,85 грн. (граничний строк реєстрації - 12 грудня 2015 року (субота)) - зареєстрована в ЄРПН 13 грудня 2015 року (неділя; затримка 1 календарний день).

Враховуючи викладене, Верховний Суд приходить до висновку про правомірність застосування до Товариства штрафної (фінансової) санкції за податковим повідомленням-рішенням від 04 липня 2016 року №0001621201 за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних у розмірі 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної у таких податкових накладних, всього в сумі 68  565,66 грн. та, як наслідок, відсутність правових підстав для задоволення цієї частини позовних вимог.

При цьому, посилання Товариства на відсутність на час спірних відносин порядку застосування штрафних санкцій (штрафу), передбачених пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України за порушення терміну реєстрації податкових накладних, обов`язок по затвердженню якого пунктом 120-1.3 статті 120 ПК України було покладено на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є безпідставними, оскільки відсутність такого затвердженого порядку не нівелює вимог цієї статті ПК України як такої, не звільняє платника податків від відповідальності, передбаченої податковим законодавством за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, та не свідчить про відсутність у контролюючого органу повноважень щодо застосування штрафних санкцій за вказане порушення.

До того ж, Законом України від 24 грудня 2015 року №909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", який набрав чинності 01 січня 2016 року, пункт 120-1.3 статті 120 ПК України виключено.

Разом з тим мотиви судів про можливість перенесення граничного строку реєстрації податкових накладних, закінчення якого припало на вихідний день, на наступний робочий день з посиланням на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 09 червня 2015 року у справі №21-18а15, не є прийнятними як з врахуванням наведеного вище в цій постанові, так і зважаючи на те, що розглядувані у вказаній постанові Верховного Суду України правовідносини (щодо порядку обрахунку встановленого пунктом 57.1 статті 57 ПК України десятиденного строку для сплати податкового зобов`язання, зазначеного в податковій декларації, останній день граничного строку подання якої був вихідним днем, із врахуванням положень підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України і статті 5 Європейської конвенції про обчислення строків (ETS №76) від 16 травня 1972 року) не є подібними тим, що є спірними у даній справі.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій (в частині задоволення позовних вимог) неправильно застосували (тлумачили) норми матеріального права щодо розглядуваних правовідносин, постановлені у справі рішення підлягають скасуванню у зазначеній частині, з прийняттям нового - про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Жмеринської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задовольнити.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Жмеринської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області від 04 липня 2016 року №0001621201 про застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 68 565,66 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

В решті постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник
І.А. Васильєва 
 В.П. Юрченко ,
Судді Верховного Суду