Ухвала
Іменем України 
 
03 червня 2020 року
м. Київ
справа № 1512/2-1142/11
провадження № 61-7967ск20
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:  Воробйової І. А. (суддя-доповідач),                Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., розглянув касаційну скаргу   ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Зудова Вікторія Володимирівна на ухвалу  Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2019 року про заміну сторони у виконавчому провадженні та постанову Одеського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту,  
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від                           22 червня 2012 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.                            Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 925 809,99 грн, яка складається з боргу за тілом кредиту у розмірі 552 055,98 грн, заборгованості за відсотками 136 518,77 грн та пені  222 699,24 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
У листопаді 2019 року представник ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» звернувся до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.
Заява мотивована тим, що ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» на підставі договору відступлення від 26 листопада 2019 року перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним 04 квітня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та  ОСОБА_1 .
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2019 року заяву ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» про заміну стягувача на його правонаступника задоволено.
Замінено стягувача АТ ««Райфайзен Банк Аваль» у виконавчих листах                   № 1512/2-1142/11 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за договором кредиту № 014/0054/74/72694 від 04 квітня 2007 року в сумі 925 809,99 грн та вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Одеського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2019 року  скасовано.
Заяву ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження  задоволено.
Замінено ПАТ  «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» у виконавчому провадженні з виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 року.
12 травня 2020 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зудова В. В., подано касаційну скаргу (надійшла 15 травня 2020 року),  в якій, заявник посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що  судами не з`ясовано чи не сплив строк пред`явлення зазначеного виконавчого документа до виконання, а також судами не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме не перевірено дійсність вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                     № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У відповідності до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно із частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України, передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.
Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, якуправонаступник замінив.
Аналогічні положення містяться у частині першій статті 442 ЦПК України.
Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Підставою правонаступництва є відступлення права вимоги відповідно до положень глави 47 ЦК України.
Правонаступництвом у виконавчому провадженні є заміна однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав його попередника до іншої особи, що раніше не брала участь у виконавчому провадженні. 
Підставою правонаступництва юридичної особи є, зокрема, й відступлення права вимоги за кредитними договорами, яке підтверджено документально.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України), може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно із статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Виходячи із приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини, заміна осіб у окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Приймаючи до уваги положення статей 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином чи правонаступництвом на стадії виконання судового рішення, відбувається вибуття кредитора. Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження. Оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, переходить і право бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним для розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України 
від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122 цс 13 та постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №2-230/11 провадження                                    №61-46230 св 18.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що 26 листопада 2019 року АТ «Оксі Банк» відступило право вимоги за кредитним договором №014/0054/74/72694 від 04 квітня 2007 року, що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 договором поруки № 014/0054/74/72694/1 від 04 квітня                      2007 року, що укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та                 ОСОБА_2 та договором іпотеки б/н від 12 квітня 2007 року, що укладений між ВАТ «Раййфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 -                                      ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», врахувавши наведені норми права та правовий висновок Верховного Суду України та Верховного Суду, дійшов правильного висновку про задоволення заяви ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», про заміну сторони виконавчого провадження. 
Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.
З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки, касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Клопотання про зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від  07 квітня 2019 року задоволенню не підлягає.
Керуючись частиною четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Зудова Вікторія Володимирівна на ухвалу  Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2019 року про заміну сторони у виконавчому провадженні та постанову Одеського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту, відмовити.
Відмовити у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від  07 квітня 2019 року.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                             І. А. Воробйова
                                                                                                               
                                                                                                                          Р. А. Лідовець
                                                                                                                
                                                                                                                         Ю. В. Черняк