ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14625/19                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 травня 2020 року                                                                        м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.02.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

                                                      В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому просив:
-              визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії позивача   починаючи з квітня 2017 року по квітень 2018 року;
-              зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 та сплатити заборгованість за весь період починаючи з квітня 2017 року по квітень 2018 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.02.2020 задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.04.2017 по 01.04.2018.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість пенсії за весь період починаючи з 01.04.2017 по 01.04.2018, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, допущено негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення пенсії за один місяць, у зв`язку з чим, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області негайно провести нарахування та виплату пенсії в межах суми пенсії за один місяць ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, при цьому, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до     п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Так, у відповідності до положень частини першої ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є внутрішньо переміщеною особою з території проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою № 0000489897 від 12.03.2018.
Позивач є пенсіонером на отримує пенсію за віком, відповідно до наявної у матеріалах справи копій пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 .
03.04.2019 позивачем подано на ім`я голови комісії пенсійного органу заяву про поновлення пенсії останнього.
Проте, листом № 254/-01 від 17.04.2019, пенсійним органом надано позивачу інформацію, що пенсія, за період з квітня 2017 року по квітень 2018 року, буде виплачена після погодження окремого порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам буде вирішено питання виплати коштів позивачу за минулий період.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати його пенсії, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:
-             умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк»;
-             довідка від 12.03.2018 № 0000489897 про взяття позивача на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, є дійсною;
-             відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачу виплати пенсії;
-             нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до підзаконних, а тому, вони не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Пріоритетному застосуванню підлягають норми ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
-             у преамбулі до Закону № 1058-IV, зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону;
-             пенсійний орган безпідставно та незаконно призупинив виплату пенсії позивача, з огляду на що, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що є доцільним зобов`язати відповідача виплатити позивачу заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.04.2017 по 01.04.2018 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, згідно положень ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом. 
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Під час розгляду даного спору по суті в суді першої інстанції було досліджено, що довідка від 12.03.2018 № 0000489897 про взяття позивача на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, є дійсною та не скасована уповноваженим органом на підставі ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». 
При цьому, варто врахувати, що відповідно до норм ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», територіальний орган пенсійного фонду України своїм рішенням може припинити виплату пенсії у випадках: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом, з огляду на що, суд першої інстанції правильно вказав на те, що пенсійним органом так і не було надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачу виплати пенсії.
Так, з аналізу постанов Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016, № 509 від 01.10.2014, № 367 від 05.11.2014, № 595 від 07.11.2014, слідує, що ними встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції, тобто, особливості виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам.
Колегія суддів підтримує висновок окружного суду про те, що оскільки наведені нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, вони не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, а пріоритетному застосуванню підлягають норми ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З урахуванням наведеного, слідує, що посилання відповідача щодо заборгованості пенсії позивача, яка буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України з моменту його прийняття, є необґрунтованими, оскільки, при цьому, пенсійний орган керується підзаконним нормативно-правовим актом, яким є актом нижчої юридичної сили. Також, слід врахувати положення преамбули до Закону №1058-IV, у якій приписано, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції за наслідком розгляду даного спору про те, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.04.2017 по 01.04.2018 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів позовні вимоги - є обґрунтованими та підлягали задоволенню.
          Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Висновки суду апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, а також містять лише посилання на норми законодавства, проте, не розкривають у чому саме допущено окружним судом неправильне застосування норм матеріального права, чи порушено процесуальні норми.  Також, зміст апеляційної скарги, фактично, зводиться до переоцінки встановлених окружним судом обставин та правового регулювання предмету спору.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що правова позиція, висловлена судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, повністю відповідає висновкам Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 03.05.2018 у зразковій справі № 805/402/18.
Згідно з приписами частини першої ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.      
Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,      

                                      П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.02.2020 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                               О.М. Ганечко

Судді                                                                                                                 В.В. Кузьменко

                                                                                                              О.І. Шурко